JUNJI ITO MANIAC: JAPANESE TALES OF THE MACABRE
Det var ett år sen jag var i Japan och i mitt hus.
Jag borde vara lättad, men det känns hemskt.
Det är för att nån annan bodde här medan jag var borta.
Och inte vem som helst. Det var min gamla lärare och hans familj.
Jag fattar inte att jag blev tvungen att hyra ut mitt nya hus till en sån typ.
Jag sa åt honom att inte göra minsta lilla skada på det.
Men de borde vara borta nu.
Vänta. Var la jag nyckeln?
MOLD
Vad är det för lukt?
Vad tusan är det här?
Vad är det här?
Allt är ruttet!
Brorsan? Var är du?
-Det var länge sen. -Kom in.
-Nej, det är sent. Jag ska hem. -Seiji, jag vill ha en förklaring.
Jag trodde inte att du skulle komma tillbaka till Japan så snart.
-Jag hann inte städa. -Det är inte problemet!
Är det här en hämnd för att jag inte ville hyra ut huset till honom?
Jag visste att han var lömsk, men inte att han var så här illa!
Det var nog ingen hämnd.
Vad var det då?
Matsalen är en svinstia och badkaret är fullt av sörja.
Kan man kalla det annat än hämnd?
-Nej, det är mitt fel. -Va?
Jag går och letar efter din hund.
-Vi ses. -Hör du!
Seiji!
Ofattbart.
Det stinker.
Rogi?
Som i läraren, mr Rogi?
Hans hus har tydligen brunnit ner.
Han vill hyra ditt tills hans är uppbyggt.
Hur tusan vet han att jag ska åka utomlands?
Nån måste ha berättat det.
Lägg av. Just när huset är klart får jag en utlandstjänst.
Det är tråkigt nog.
Jag vet att du avskydde honom.
Han var min klasslärare. Jag kunde inte säga nej.
Och han lovade att ta hand om din hund.
Men ändå…
Är det ett ja? På söndag då. Jag räknar med dig.
Hallå! Jag sa aldrig ja!
Vilket vackert vitt hus. Det är underbart.
Låt oss gå in, mr Rogi.
Hej.
Mr Rogi är här.
Hejsan.
Hur länge sen var det? Ungefär 15 år? Du har blivit en fin ung man.
Du är ännu mer lik din far nu. Och huset är magnifikt.
Du är den mest framgångsrika av alla mina elever.
Inget gör mig gladare.
Dessutom
är det rena drömmen att få bo i ett sånt här hus.
Vänta lite nu!
Jag har inte lovat att hyra ut huset.
Jag åker snart utomlands.
Jag kan inte hyra ut det med så kort varsel.
Hitta ett annat hus, är ni snälla.
Vi har letat, men det finns inget.
Vi har blivit en börda för våra släktingar.
Det är så förödmjukande. Så ser min situation ut.
Vi har ingenstans att ta vägen om vi får nej här.
Snälla, jag ber.
Pappa, jag gillar det här stället. Jag vill bo här! Kom igen.
Vad säger du? Jag tar ansvaret medan du är utomlands.
-Jag ber dig också. -Seiji!
Kära nån. Vad är det? Är barnet hungrigt?
Snälla Akasaka.
Jag ber dig.
Vad är det för konstig utbuktning? Den fanns inte där förut.
Vad tusan är det som händer? Det är nåt fel på huset.
Va?
För tusan!
Varför händer det här? Hela huset är förstört!
Seiji. Vad i hela friden gjorde den där familjen med huset?
Och var är Rogi nu?
Det är just det. Jag vet inte. De försvann utan ett ord.
-Byggde de inte upp sitt hus? Gå dit. -Det har jag redan gjort.
Men de har inte byggt upp det. Det är fortfarande utbränt.
Va?
Mögel.
Titta på det här, Seiji.
Det blir värre för varje dag.
Titta ordentligt. Det är mögel överallt.
Badrummet är oanvändbart. Det är extra illa på grund av fukten.
Men övervåningen är värst, trots att det inte är så fuktigt där uppe.
Det är hemskt, riktigt hemskt.
Du kan inte stanna här. Du borde flytta genast!
Du vet nåt, eller hur? Vad hände när jag var borta?
Vad är du så rädd för?
-Jag vet ingenting. Det gör jag inte. -Ut med det, Seiji.
Det är precis likadant!
Vilket?
-Huset ser likadant ut! -Som vad?
Bebisen!
Du har nog rätt i att det är mögel.
En ny sort.
Det har infekterat bebisen och dottern.
Du är i fara om du stannar här. Ge dig av nu. Du kan inte stanna!
-Okej? -Okej. Får jag bo hos dig ett tag?
Ja. Bra idé.
Hej då.
Rogi.
Tusan också.
Faktiskt
kliar det ordentligt.
Det kliar så hemskt.
Jag trodde väl att du var här, älskling.
Koko.
Vad läser du idag?
Koko!
Vad är det, Goro?
Vad hände med boken som stod här?
Kärleksromanen Renée av vintervinden av Michel Lannes!
Jag läser den nu.
Ta dem inte utan att fråga! Be om lov nästa gång!
Det är min plikt att skydda samlingen!
Jag står inte ut med att förlora en enda bok ur sikte,
inte ens för ett ögonblick!
-Förlåt mig. -Ställ tillbaka boken.
-Älskling, har du tid en stund? -Ja, ett ögonblick.
Jag är nästan klar.
-Din dagbok? -Ja, dagens notering.
Jag har skrivit varje dag.
Ända sen du var fyra år?
Den är full av minnen.
Boksamlingen formar mitt förflutna, och dagboken är en uppteckning av nutiden.
Skriver du om mig?
Självklart.
Goro, är du okej?
Jag hade en mardröm.
Böckerna försvann.
Den är borta!
Renée av vintervinden är borta! Var la du den, Koko?
Jag ställde den på hyllan. Du såg mig ställa tillbaka den.
Min mamma älskade den boken!
Den är svår att ersätta! Nej, jag behöver just den!
Det är sent. Vi letar efter den imorgon.
Var inte löjlig!
Jag måste söka igenom alla hyllor här inne ikväll!
Tanio Akasabis Törnhelvetet är borta!
Det är världens otäckaste bok.
Det var min fars favoritbok.
-Älskling. -De är borta. Borta!
Skit! Skit också!
9 FEBRUARI MAMMA FÖRSVANN MED EN MAN.
Mamma!
Mamma?
Böckerna!
Mina böcker lämnar mig!
DAGBOK GORO SHIRASAKI
Älskling?
-Koko. Jag hittade Renée av vintervinden. -Va?
Hon stod här och ringde på dörrklockan.
Har nån ringt på?
En vacker kvinna. Hon påminner om min mamma.
Men hon är utan tvekan Renée av vintervinden.
Hon bevisade det genom att läsa upp boken ordagrant,
från första kapitlet till upphovsrättssidan längst bak.
Men utöver att kunna recitera hela boken ur minnet
verkar hon sinnessvag.
Åh, Goro. Det var bara en dröm.
Det var ingen dröm. Hon står där.
Titta.
Det är Renée av vintervinden.
Goro, vad är det?
Den är tillbaka. Törnhelvetet är tillbaka!
Det är världens mest skrämmande bok!
Jag försökte hålla den borta!
Men den smög in genom fönstret
och reciterade hela den förbannade boken med obehaglig, hes röst.
Den hemska, skrämmande boken!
-Älskling, du borde gå till doktorn. -Det behövs inte, Koko.
Jag har en idé.
Den kommer tillbaka. Det vet jag.
"Min förbannade prosa tillägnas de fördömda.
Prolog: Agdurum gu shauemek.
Den blodiga händelsen fyllde världen med fasa,
och det onda omen som dök upp på näthinnan spred sig i hela hjärnan.
-Helvetets ingång var tydligen…" -Älskling?
Goro?
"Det måste ha varit den händelsen som lemlästade mitt sinne.
Och kroppens motbjudande förändringar måste vara helvetets verk.
Den groteska skrapningen som utfördes av en fördömd kirurg 1955
drev mig ännu närmare vansinnets rand.
Sista kapitlet.
Samota.
Yafedra…"
Törnhelvetet är borta.
Segern är min.
Allt kommer att bli bra nu.
Renée har…
Renée av vintervinden är borta!
Jag kunde inget göra.
När jag hörde henne recitera den memorerade jag alltihop!
Nu visar hon sig aldrig mer för mig.
Det hade varit bättre att aldrig få se henne alls
än att genomlida det här!
Så jag har bestämt mig nu. Jag ska få in allt i huvudet!
Om det är så plågsamt och tungt att skiljas
ska jag lagra alla böcker i hjärnan!
Älskling.
Jag ber dig. Sluta.
Stör mig inte.
Jag har bara lite kvar.
Men det ryms inte så mycket mer i huvudet.
Kan jag memorera allt? Eller kommer huvudet att sprängas?
Kommer jag att lagra all denna information,
men förlora mina egna minnen?
"Jag lade en bandspelare i hennes väska för att spela in hennes otrohet."
"Kapitel ett: Mötet.
Renées kärlek var lika flyktig som den fallande snön,
och började snart försvinna."
DAGBOK GORO SHIRASAKI
Älskling?
Där var du alltså…
…Renée.
"…igen: asaltite dogramos afrodina.
Jag kände förändringarna i kroppen och sinnet.
Förändringarna stod klara för mig.
Hela världen glänste när den störtade ner i mörkret.
Världen fortsatte för evigt, men upphörde där och då.
Som den där urnan…"
RENÉE AV VINTERVINDEN TÖRNHELVETET
KOKOS LÖNNLÖV
"Jag insåg det under resan till helvetet.
Helvetet är himlens port, precis som himlen är helvetets port."
LIBRARY VISION
"Skrik, o helvetets invånare! Skrik tills halsen slits i stycken!"
Undertexter: Villemo Linngård Oksanen
Lyssna noga på de stående gravstenarna,
de många, många gravstenarna.
Till och med jag hör rösterna tala med varandra.
Om jag hör dem kan du också höra dem.
Men eftersom inte alla kan det måste jag klottra ner de små insekterna.