‫- ג'ונג'י איטו: סיפורים מקבריים מיפן -‬
‫עברה שנה מאז שהייתי ביפן,‬ ‫ושנה מאז שהייתי בבית.‬
‫אפשר היה לצפות שארגיש הקלה לחזור,‬ ‫אבל אני מרגיש נורא.‬
‫זה משום שמישהו אחר גר כאן בזמן שנעדרתי.‬
‫ולא סתם מישהו.‬
‫זה היה המורה שלי‬ ‫מחטיבת הביניים והמשפחה שלו.‬
‫לא האמנתי שאני נאלץ להשכיר‬ ‫את הבית החדש שלי לאדם כזה.‬
‫הזהרתי אותו לא לתקוע אפילו נעץ בקיר.‬
‫אבל הם כבר היו צריכים לעזוב.‬
‫רגע. איפה השארתי את המפתח?‬
‫- "עובש" -‬
‫מה הריח הזה?‬
‫מה זה, לכל הרוחות?‬
‫מה זה?‬
‫הכול רקוב!‬
‫אתה שם? זה אחיך.‬
‫הרבה זמן לא התראינו.‬
‫תיכנס.‬
‫לא, כבר מאוחר. אני בדרך הביתה.‬
‫סייג'י, אני רוצה הסבר.‬
‫לא חשבתי שתחזור ליפן כל כך מהר.‬
‫לא היה זמן לנקות.‬ ‫-זה לא העניין!‬
‫האם הוא עשה את זה מתוך נקמה‬ ‫על שלא רציתי להשכיר לו הבית?‬
‫תמיד חשבתי שהוא נחש,‬ ‫אבל לא ידעתי שהוא עד כדי כך מנוול!‬
‫אני לא חושב שזה היה מתוך נקמה.‬
‫אז מה זה היה?‬
‫פינת האוכל היא דיר חזירים‬ ‫והאמבטיה היא ביצה מלאה ברפש!‬
‫זה ברור שזה נעשה כנקמה!‬
‫לא, זאת אשמתי.‬
‫מה?‬
‫בכל מקרה, אלך לחפש את הכלב שלך.‬
‫להתראות.‬ ‫-היי!‬
‫סייג'י!‬
‫לא ייאמן.‬
‫זה ממש מסריח.‬
‫רוגי?‬
‫אתה מתכוון למורה, מר רוגי?‬
‫מסתבר שפרצה שריפה והבית שלו עלה באש.‬
‫הוא רוצה לשכור את הבית שלך‬ ‫עד שביתם ישופץ.‬
‫איך, לעזאזל, הוא יודע שאני נוסע לחו"ל?‬
‫הוא בטח שמע איפשהו.‬
‫בחייך.‬
‫ממש אחרי שאני גומר לבנות,‬ ‫אני מקבל העברה לחו"ל.‬
‫גם ככה אני מבואס.‬
‫אני יודע ששנאת אותו.‬
‫אבל הוא היה המחנך שלי.‬ ‫לא יכולתי להגיד "לא".‬
‫חוץ מזה, הוא אמר שהוא יטפל בכלב שלך.‬
‫בכל זאת…‬
‫אתה מסכים? אז ניפגש ביום ראשון הקרוב.‬ ‫אני סומך עליך.‬
‫היי! לא אמרתי את זה!‬
‫איזה בית לבן ויפה. הוא מקסים.‬
‫בבקשה, מר רוגי, בואו ניכנס.‬
‫שלום, אחי.‬
‫מר רוגי כאן.‬
‫שלום לך.‬
‫כמה זמן עבר? בערך 15 שנה?‬
‫הפכת לבחור כארז.‬
‫עכשיו אתה אפילו דומה יותר לאבא שלך.‬
‫ויש לך בית נהדר.‬
‫היית המוצלח ביותר מבין כל תלמידיי.‬
‫אין דבר שישמח אותי יותר.‬
‫וחוץ מזה,‬
‫זה ממש חלום לגור בבית כזה.‬
‫בבקשה, אל תיסחף!‬
‫לא אמרתי שאשכיר את הבית.‬
‫אין לי הרבה זמן לפני שאני נוסע לחו"ל.‬
‫אני לא יכול להשכיר אותו בהתראה קצרה כל כך.‬
‫בבקשה, תמצאו מקום אחר לגור בו.‬
‫חיפשנו, אבל לא מצאנו שום נכס פנוי.‬
‫כבר הפכנו למעמסה על קרובי המשפחה שלנו.‬
‫זה ממש משפיל. זהו מצבי.‬
‫אם לא תשכיר לנו את הבית,‬ ‫לא יהיה לנו מקום לגור בו.‬
‫אני מתחנן.‬
‫אבא, אני אוהבת את הבית הזה.‬
‫אני רוצה לגור כאן. בבקשה, אבא.‬
‫מה אתה אומר? אני אקח על עצמי‬ ‫את האחריות על הבית בזמן שתהיה בחו"ל.‬
‫גם אני מתחנן בפניך.‬
‫סייג'י!‬
‫אוי, מה קרה? מישהו פה רעב?‬
‫בבקשה, אקסאקה.‬
‫אני מתחנן.‬
‫מה הבליטה המוזרה הזאת?‬
‫היא לא הייתה כאן קודם.‬
‫מה קורה כאן, לכל הרוחות?‬ ‫משהו לא בסדר עם הבית הזה.‬
‫מה?‬
‫לעזאזל!‬
‫למה זה קורה?‬
‫כל הבית הזה הלך לעזאזל!‬
‫סייג'י. מה המשפחה הזאת עשתה לבית הזה?‬
‫ואיפה רוגי עכשיו?‬
‫זה העניין. אני לא יודע.‬
‫הם עזבו בלי להגיד כלום.‬
‫הם לא שיפצו את הבית שלהם?‬ ‫פשוט תלך לשם.‬
‫כבר הלכתי לשם.‬
‫אבל הם לא שיפצו את הבית.‬ ‫הוא עדיין חורבה שרופה.‬
‫מה?‬
‫עובש.‬
‫תסתכל על זה, סייג'י.‬
‫זה מחמיר מיום ליום.‬
‫תסתכל טוב. הכול מכוסה בעובש.‬
‫אני אפילו לא יכול להשתמש בשירותים.‬ ‫מצבם נורא בגלל הלחות.‬
‫אבל הכי גרוע בקומה השנייה,‬ ‫על אף שלא כל כך טחוב שם.‬
‫זה מחריד, ממש מחריד.‬
‫אחי, אתה לא יכול להישאר כאן.‬ ‫אתה צריך לצאת מהבית הזה מיד!‬
‫אתה יודע משהו, נכון?‬
‫מה קרה כשלא הייתי כאן?‬
‫ממה אתה כל כך מפחד?‬
‫אני לא יודע שום דבר. כלום.‬
‫תגיד כבר, סייג'י.‬
‫הם בדיוק אותו דבר.‬
‫מה אותו דבר?‬
‫הבית דומה לו כמו שתי טיפות מים!‬
‫למי?‬
‫לתינוק!‬
‫זה בטח עובש, כמו שאמרת.‬
‫זן חדש של עובש.‬
‫הוא הדביק את התינוק ואת הבת שלהם.‬
‫אחי, אתה בסכנה אם תישאר כאן.‬
‫תעזוב מיד. אסור לך להישאר כאן!‬
‫בסדר?‬
‫בסדר. אני יכול לגור אצלך לזמן מה?‬
‫כן. זה רעיון טוב.‬
‫ביי.‬
‫רוגי.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫עכשיו, אני שם לב‬
‫שממש מגרד לי.‬
‫מגרד, כל כך מגרד לי.‬
‫- ג'ונג'י איטו -‬
‫חשבתי שאמצא אותך כאן, יקירי.‬
‫קוקו.‬
‫מה אתה קורא היום?‬
‫קוקו!‬
‫מה קרה, גורו?‬
‫מה קרה לספר שהיה כאן?‬
‫הרומן הרומנטי‬ ‫"רנה של רוח החורף" מאת מישל לאן!‬
‫אני קוראת אותו כרגע.‬
‫אל תיקחי ספרים בלי לשאול!‬
‫תבקשי ממני רשות בפעם הבאה, הבנת?!‬
‫זאת חובתי לשמור על האוסף הזה!‬
‫אני לא יכול לסבול את המחשבה‬ ‫שאאבד אפילו ספר אחד,‬
‫אפילו לא לרגע!‬
‫סליחה.‬ ‫-תחזירי את הספר למקומו.‬
‫יקירי, יש לך רגע?‬
‫כן, רגע אחד.‬
‫כמעט סיימתי.‬
‫אתה כותב ביומן שלך?‬ ‫-כן, אירועי היום.‬
‫מעולם לא פספסתי אפילו יום.‬
‫מאז שהיית בן ארבע?‬
‫הוא מלא בזיכרונות של חיים שלמים.‬
‫אוסף הספרים מעניק צורה לעבר שלי,‬
‫והיומן הזה מתעד את ההווה שלי.‬
‫אתה כותב עליי?‬
‫כמובן.‬
‫גורו, אתה בסדר?‬
‫חלמתי חלום רע.‬
‫הספרים לא הפסיקו להיעלם.‬
‫הוא נעלם!‬
‫"רנה של רוח החורף" נעלם!‬ ‫איפה שמת אותו, קוקו?‬
‫החזרתי אותו למדף. ראית אותי מחזירה אותו.‬
‫הספר הזה היה יקר לליבה של אמא שלי!‬
‫אין לו תחליף!‬ ‫לא, אני צריך למצוא את העותק המסוים הזה!‬
‫כבר מאוחר. בוא נחפש אותו מחר.‬
‫אל תדברי שטויות!‬
‫אני צריך לחפש בכל מדף בחדר הזה עוד הלילה!‬
‫"גיהינום הקוצים" של טאניו אקאסאבי איננו!‬
‫זה הספר הכי מפחיד בעולם.‬
‫זה היה הספר האהוב על אבי.‬
‫יקירי.‬
‫הם נעלמו. נעלמו!‬
‫לעזאזל! לכל הרוחות!‬
‫- 9 בפברואר‬ ‫אמא עזבה עם אדם זר. אני מתגעגע… -‬
‫אמא.‬
‫אמא?‬
‫הספרים!‬
‫הספרים שלי עוזבים אותי!‬
‫- יומן‬ ‫גורו שיראסאקי -‬
‫יקירי?‬
‫קוקו. מצאתי את "רנה של רוח החורף".‬
‫מה?‬
‫היא עמדה כאן וצלצלה בפעמון הדלת.‬
‫מישהו צלצל בפעמון?‬
‫אישה יפהפייה.‬
‫היא מזכירה לי את אמא שלי.‬
‫אבל היא, בלי צל של ספק, רנה של רוח החורף.‬
‫היא הוכיחה זאת‬ ‫כשציטטה את הספר מילה במילה‬
‫מהפרק הראשון ועד‬ ‫לעמוד זכויות היוצרים מאחור.‬
‫אבל מלבד לדקלם את כל הספר בעל פה,‬ ‫קיבלתי רושם שהיא מוגבלת בשכלה.‬
‫אוי, גורו. זה היה רק חלום.‬
‫זה לא היה חלום. היא עומדת ממש כאן.‬
‫תסתכלי.‬
‫זאת רנה של רוח החורף.‬
‫גורו, מה קרה?‬
‫הוא חזר.‬
‫גיהינום הקוצים חזר!‬
‫זה הרומן הכי מפחיד בעולם!‬
‫ניסיתי למנוע ממנו להיכנס!‬
‫אבל הוא התגנב פנימה דרך החלון,‬
‫ואז הוא דקלם את הרומן המקולל הזה‬ ‫בקול צורם ומחוספס.‬
‫את הרומן המבעית ביותר שקיים!‬
‫יקירי, באמת כדאי שתלך לרופא.‬
‫אין צורך, קוקו.‬
‫יש לי רעיון.‬
‫הוא יחזור. אני יודע שהוא יחזור.‬
‫"אני מקדיש את הפרוזה המקוללת הזאת לארורים.‬
‫"פרולוג: אגדורום גו שאואמק.‬
‫"התקרית העקובה מדם הזו‬ ‫החרידה את העולם כולו,‬
‫"והסימן מבשר הרעות שהופיע‬ ‫על הרשתית שלי התפשט לכל מוחי.‬
‫"אין ספק שהשער לגיהינום היה…"‬ ‫-יקירי?‬
‫גורו?‬
‫"זה בוודאי היה האירוע הזה‬ ‫שהטיל את המום בנפשי.‬
‫"ולעיוותים המתועבים האלה בגופי‬ ‫אחראי בלי צל של ספק הגיהינום.‬
‫"גרידת הרחם הגרוטסקית‬ ‫שביצע אותו מנתח ארור ב-1955‬
‫"דחפה אותי אפילו קרוב יותר‬ ‫אל סף אי השפיות."‬
‫"הפרק האחרון.‬
‫"סמוטה.‬
‫"יאפדרה…"‬
‫"גיהינום הקוצים" נעלם.‬
‫ניצחתי.‬
‫הכול יהיה בסדר עכשיו.‬
‫רנה…‬
‫"רנה של רוח החורף" נעלמה!‬
‫לא יכולתי לעשות כלום.‬
‫כשהקשבתי לה מצטטת את הספר,‬ ‫למדתי את כולו בעל פה בעצמי!‬
‫לעולם לא אראה אותה שוב.‬
‫כבר היה עדיף שהיא לא הייתה מופיעה מלכתחילה‬
‫מאשר להתייסר בגלל זה!‬
‫ולכן הגעתי להחלטה.‬
‫אני אכניס את הכול בתוכי!‬
‫אם הפרידה היא כל כך מייסרת וכואבת,‬
‫אני אאחסן כל ספר וספר בראשי!‬
‫יקירי.‬
‫אני מתחננת. תפסיק.‬
‫אל תפריעי לי.‬
‫נשאר לי רק עוד קצת.‬
‫אבל אין לי עוד הרבה מקום בראש.‬
‫אני אצליח ללמוד בעל פה את הכול?‬
‫או שהמוח שלי יתפוצץ?‬
‫האם לאחסן את המידע העצום הזה‬
‫רק כדי לאבד את הזיכרונות שלי?‬
‫"ניצלתי את ההזדמנות,‬ ‫והסתרתי מכשיר הקלטה בתיק שלה‬
‫"כדי להקליט את בגידתה בי."‬
‫"פרק ראשון: פגישה."‬
‫"האהבה של רנה הייתה בת חלוף‬ ‫כמו השלג שירד על העיירה הזאת,‬
‫ועד מהרה היא החלה להתמוסס."‬
‫- יומן‬ ‫גורו שיראסאקי -‬
‫יקירי?‬
‫אז שם היית…‬
‫רנה.‬
‫- יומן‬ ‫גורו שיראסאקי -‬
‫- גורו שיראסאקי -‬
‫"…פעם נוספת: אסאלטיטה דוראמוס אפרודינה."‬
‫"יכולתי להרגיש את השינויים בגופי ובנפשי.‬
‫"השינויים החלו להיעשות ברורים לעיניי.‬
‫"העולם כולו זרח כשהוא צלל לאפלה.‬
‫"העולם נמשך לנצח‬ ‫ועם זאת הגיע לקיצו ממש שם.‬
‫"כמו כד האפר הזה…"‬
‫- רנה של רוח החורף‬ ‫גיהינום של קוצים -‬
‫- עלי עץ האדר של קוקו -‬
‫"הבנתי זאת במסעי לגיהינום.‬
‫"בקיצור, הגיהינום הוא הכניסה לגן עדן,‬ ‫ממש כשם שגן העדן הוא הכניסה לגיהינום."‬
‫- "חיזיון בספרייה" -‬
‫"הו, תושבי הגיהינום, השמיעו זעקה!‬ ‫זעקו עד שגרונותיכם ייקרעו לגזרים!"‬
‫תרגום: שלמה ליברמן‬
‫הקשיבו היטב למצבות העומדות האלה,‬
‫למצבות הרבות מני ספור האלה.‬
‫אפילו אני יכול לשמוע‬ ‫את הקולות משוחחים זה עם זה.‬
‫אם אני יכול לשמוע אותם, אז גם אתם יכולים.‬
‫אבל למען אלה שאינם יכולים לשמוע,‬ ‫עליי לכתוב את החרקים.‬