JUNJI ITO MANIAC: JAPANESE TALES OF THE MACABRE
Förlåt. Gjorde det ont?
INTRUDER
VÄRLDENS SJU UNDERVERK
Oshikiri är alltid ensam.
Han är dyster och tyst. Såna typer är kapabla till vad som helst.
Säg inte så. Jag tycker han är gullig.
Jag har haft en läskig känsla på sistone.
-Hur ska jag säga? Jag känner en närvaro. -En närvaro?
Jag ser det inte, men det är nåt som inte hör hemma här.
-Ett spöke? -Nej, det är inget spöke.
Hur ska jag säga?
Jag känner närvaron av nån från en annan dimension.
-Vad menar du? -Jag kan inte förklara det på annat vis.
Det är första gången, och jag vet inte vad som orsakar det.
"En annan dimension"? Som Bermudatriangeln alla pratar om?
Ja, som den.
Förresten läste jag en bok om Bermudatriangeln här.
-Ska jag hämta den? -Ja. Jag vill läsa den.
Det låter intressant.
Va? Det är den.
-Det här är boken. -Vilken?
Jag älskar såna böcker.
Få se. Kapitlet om Bermudatriangeln är…
Ursäkta. Jag menade inte att störa din läsning.
Ingen fara, jag har inte lånat den. Ta den om du behöver den.
Är det säkert?
Ska vi inte läsa den tillsammans? Du måste gilla sånt här om du läser den.
Det kan man väl säga.
Jag vill höra din åsikt om andra dimensioner.
Jag heter Kamiyama. Och det här är…
Jag heter Watanabe.
Jag är Koizumi från klass A.
Jag är Oshikiri från klass C. Trevligt att träffas.
Vi kan väl gå in till stan och diskutera andra dimensioner?
Räkna med mig!
-Du har väl inte extralektioner? -Nej.
Då är det avgjort. Nu går vi!
NY PREMIÄR
Vänta. Vad sa du?
Jag sa att jag hör oförklarliga fotsteg hemma.
-Oförklarliga? -Fotsteg?
-Ett spöke, kanske? -Vi vill gärna höra fotstegen.
-Kan vi komma förbi? -Det är väl okej?
Ja, det går väl bra.
-Ja! -Då så!
-Inte så högt. -Tyst.
Var jag så högljudd?
-Det var inte dåligt. -Det är som ett europeiskt slott.
Men det är mitt ute i ingenstans.
Okej, hitåt.
Jag använder alltid bakdörren. Gå in.
Det här är allt som finns.
Oshikiri, bor du verkligen ensam i den här herrgården?
Det stämmer.
Det är svårt att förklara, men det är en väldigt läskig atmosfär här.
-Ja, jag känner mig illa till mods. -Jag också.
När hör du fotsteg?
Mestadels på natten, men ibland på dagen.
Det var hela stället.
Vad tycker du, Kamiyama?
Jag känner en närvaro från en annan dimension.
En annan dimension?
Ja. Närvaron av en person från en annan värld.
Jag har aldrig känt det så starkt.
En inkräktare från en annan dimension ligger säkert bakom fotstegen
Betyder det att det finns en ingång till den dimensionen nånstans i huset?
-Det är mycket troligt. -Jag undrar vad det är för slags värld.
Det vet jag inte. Men vi hade tur som träffade dig idag.
Ja. Vi får uppleva nåt spännande tack vare dig.
Det stämmer. Såna chanser får man inte ofta.
Oshikiri.
Lår oss vara vänner.
Visst.
Gärna.
Blev ni lika rädda som jag?
Är det vad du hör?
Det är fotstegen från en inkräktare från en annan dimension.
Var kommer de ifrån?
Nedervåningen!
Oshikiri! Vad var det för ljud?
Dörren! Inkräktaren gick ut!
Bottenvåningen! Kom igen!
Den här vägen!
Vänta lite!
Titta.
Är inte det…
Är det inte du, Oshikiri?
-Finns det en till Oshikiri? -Vad håller han på med?
Det är Oshikiri från en annan dimension.
I den dimensionen finns en värld som vår.
Och i den världen har vi alla nån som oss själva.
-Vad är det? -Vänta. Är det en kropp?
Den andra Oshikiri mördade nån i sin värld och kom hit för att begrava personen.
Helgalet!
Man kommer undan med mord om man begraver kroppen i en annan dimension.
Skit också!
Vad gör du?
Hör du! Sluta! Det här är mitt hem!
Han är borta.
Han måste ha lärt sig att ta sig in och ut från vilken plats som helst,
åtminstone på den här egendomen.
Så det finns mer än en väg.
Det här var en riktig chock.
Jag är också chockad. Men låt det inte påverka dig.
Det var Oshikiri från en annan dimension.
Att han mördade nån betyder inte att du också gör det.
Det är sant.
Jag har tur som fick se det övernaturliga fenomenet.
Det är din förtjänst, Oshikiri. Tack.
Titta!
Det är du, Kamiyama.
Omöjligt. Vad kan det betyda?
Kamiyama!
Oshikiri, det är okej. Ingen fara.
Men jag undrar vad som hände i den andra dimensionen.
Nåt är begravt här också!
Ge mig spaden!
Helgalet.
Det är jag
och Koizumi.
Omöjligt.
-Jag förstår inte. Det här är hemskt. -Watanabe, nej.
Det var inte jag!
Koizumi!
Jag vet.
Ditt andra jag gjorde det här.
Ni är olika människor, så det finns inget att bli upprörd över.
Men det verkar som om ditt andra jag har blivit en mordisk galning.
Vi borde i alla fall begrava dem direkt, och mycket djupare också.
Det vore bäst för Oshikiri, och det är vad vi vill göra.
Jag visste inte att du hatade cigaretter.
Jag bara låtsades bli glad när jag såg det märket i affären.
Du gör alltid så, Chiemi.
Om jag föreslår en mer mogen kappa tar du den.
Fougère-parfymen jag gillar, färgen på läppstiftet…
Du väljer det jag tycker om.
Det kan göra män glada, men det är jobbigt när det går för långt.
Och mitt hår?
Du var den första som tog med mig till havet.
Va?
När jag sa, "Ingen har tagit med mig dit",
svarade du, "Jag tar dig dit och fortsätter så länge du vill."
Det minns jag inte. Det var nog bara nåt jag sa i förbigående.
En tjej som du, Chiemi,
borde ha en mer konventionell kille.
Så där.
Ring mig inte mer. Hej då.
Adjö.
LONG HAIR IN THE ATTIC
Jag är hemma.
-Hej, syrran. -Hej, Eri.
Det bor en råtta ovanför ditt rum.
-Jaså? -Du hade en dejt idag, va?
Vart gick ni?
Hur länge har du dejtat Hiratsuka? Ungefär åtta eller nio år?
Det är länge. Snart börjar ni prata om bröllop.
Där är den.
Din snyltare!
-Vi får be pappa att sätta ut en fälla. -Det har han redan gjort.
Det funkar inte. Råttor är för smarta nuförtiden.
De ser faran och springer iväg.
Syrran?
Jag försjönk i tankar.
-Förlåt, Eri. Jag ska lägga mig nu. -Visst. God natt.
God natt.
Jag antar att det här är farväl.
CIGARETTER
Vad gör jag?
Är det första gången du ser havet?
-Ja. -Inte många kan säga det.
-Chiemi. -Vad är det?
Du borde spara ut håret. Det skulle passa dig.
Ditt själviska kräk!
Vad äckligt. Varför har jag en råtta i håret?
Men det är perfekt timing. Jag är trött på mitt långa hår.
Vilken idiot jag är.
Är du säker, syrran?
-Du kämpade så hårt för att spara ut det. -Gör det, bara.
Okej, jag hämtar saxen.
Jag bryr mig inte längre. Jag fick åtminstone råttan.
Mamma! Var är saxen?
Mamma?
Eri?
Var är saxen? Jag ska klippa av håret.
Är den inte i lådan?
-Vems hår? -Syrrans.
Chiemis?
Ja. Jag tror att nåt har hänt.
Syrran?
Syrran? Vad är det?
Chiemi är…
Vad hände?
Chiemi!
Ja?
Hallå? Vem är det?
Hallå? Vem tusan är det ?
Nåt slags skämt. Sabla lustigkurre.
Vänta lite. Det där ljudet…
Det lät som Chiemi när hon gnisslar tänder.
Nej, det är omöjligt.
Hon är död.
Pappa.
Pappa?
-Åh, Eri. Vad är det? -Har du sett ficklampan?
Ja, den är här.
Hur så?
-Jag ska ta en titt på vinden. -Vinden?
Vi har inte hört råttan på sistone. Den kanske har fastnat i fällan.
Vi kan inte lämna den där.
Eri, vänta.
Jag går och tittar.
-Lugn, pappa. Oroa dig inte för mig. -Nej, jag kan inte låta dig göra det.
-Var försiktig. Ditt hjärta är dåligt. -Ingen fara. Vänta här.
Varför dröjer det så?
Pappa? Hittar du nån råtta?
Hallå!
Pappa?
Vad är det? Säg nåt!
Han är död.
Syrran?
Herregud! Jag ska ta ner dig.
Det lossnar inte! Aj!
Händerna är…
Jag behöver saxen.
Det var inte min syster.
Det var
hår.
Undertexter: Villemo Linngård Oksanen
Det var vitt. Jag är säker på att det var vitt från början.
Men nu är pappret fullt av svarta kryp. Var kom de ifrån?
När jag tittar mer noggrant ser varje insekt ut som en bokstav.
Försöker de säga nåt?
Jag måste få veta mer om dem.
Kanske kan de mögliga gamla böckerna besvara mina frågor.