JUNJI ITO HÁTBORZONGATÓ JAPÁN MESÉI
Sajnálom! Nem fájt?
„BETOLAKODÓ”
A VILÁG HÉT CSODÁJA
Oshikiri mindig egyedül van.
Olyan csendes, gondterhelt. Az ilyen emberek bármire képesek.
Ne mondj már ilyet! Szerintem egész helyes.
Mostanában baljós érzés kerített hatalmába.
Hogy is fogalmazzam meg? Mintha érezném valaki jelenlétét.
Jelenlétét?
Olyan, mint egy láthatatlan, nem evilági entitás.
Egy szellem?
Nem szellem.
Hogy is mondjam…
Mintha egy más dimenzióban élő ember jelenlétét érezném.
Ezt meg hogy érted?
Nem tudom másképp leírni.
Most éreztem ilyet először, és fogalmam sincs, mi az oka.
„Másik dimenzió”?
Mint a Bermuda-háromszög, amiről annyian mesélnek?
Valami olyasmi.
Apropó, egyszer olvastam itt egy könyvet a Bermuda-háromszögről.
- Megkeressem? - Igen, szívesen elolvasom.
Érdekesen hangzik.
Mi? Ez lesz az.
Ez az a könyv.
Melyik?
Imádom az ilyen könyveket.
Nézzük! A Bermuda-háromszögről szóló fejezet…
Elnézést, egészen megfeledkeztem róla, hogy éppen olvasod.
Semmi gond, még nem vettem ki. Szívesen átadom nektek.
Biztos nem gond?
Miért nem olvassuk el együtt?
Biztos téged is érdekel az ilyesmi, ha ezt olvasod.
Hát, mondhatjuk.
Érdekelne a véleményed a párhuzamos dimenziókról.
A nevem Kamiyama.
Ők pedig…
Watanabe vagyok.
Én pedig Koizumi. Az A osztályból.
Oshikiri vagyok a C osztályból. Örülök a találkozásnak.
És ha bemennénk együtt a városba, hogy megvitassuk a témát?
Benne vagyok!
Nincs fakultációd vagy ilyesmi?
Nincsen.
Akkor ezt megbeszéltük. Let's go!
Várj! Hogy mit mondtál?
Hogy testetlen léptek zaját szoktam otthon hallani.
- Testetlen? - Lépteket?
Netán egy szellemét?
Mi is szívesen meghallgatnánk.
- Beugorhatunk hozzád? - Nem probléma?
Végülis, nem bánom.
- Igen! - Ez az!
- Halkabban! - Csönd!
Ilyen hangos voltam?
Hát ez nem semmi.
Mint egy európai vár.
És itt van a semmi közepén.
Jól van, erre.
Én mindig a hátsó ajtón át közlekedem. Menjünk be!
Ez minden, amit találtam.
Oshikiri, te tényleg egyedül élsz ebben az óriási hodályban?
Ahogy mondod.
Nehéz szavakba öntetni,
de valami hátborzongató érzés hatja át a levegőt.
Valahogy én is furcsán érzem magam.
Én is.
Mikor szoktad hallani a lépteket?
Többnyire éjszaka, de néha napközben is.
Szóval ez lenne a ház.
Mit gondolsz, Kamiyama?
Érzem valaki jelenlétét egy másik dimenzióból.
Másik dimenzió?
Igen, mintha egy másik világból jönne.
Még sosem éreztem ilyen erősen.
Lefogadom, hogy a léptek zaja is tőle származik.
Vagyis van itt valahol egy átjáró egy másik dimenzióba?
Úgy vélem, ez több mint valószínű.
Kíváncsi vagyok, miféle világ lehet.
Azt nem tudom.
Még szerencse, hogy összefutottunk Oshikirivel.
Hála neki, igazán izgalmas élményben lehet részünk.
Úgy bizony. Ilyen alkalom nem adódik minden nap.
Oshikiri!
Legyünk barátok!
Rendben.
Nagyon szívesen.
Ti is majdnem szívbajt kaptatok?
Ezt szoktad hallani?
Nincs kétség.
Ezek egy másik dimenzióból jött betolakodó léptei.
De honnan jön a hang?
Lefelé!
Oshikiri! Mi volt ez a zaj?
Az ajtó! Kiment rajta!
Még egy emelettel lejjebb. Gyerünk!
Erre!
Egy pillanat!
Nézzétek!
Az ott nem…
Az nem te vagy, Oshikiri?
Van még egy Oshikiri?
Vajon mit csinál?
Az az Oshikiri egy másik dimenzióból jön.
És abban a dimenzióban létezik egy ugyanolyan világ, mint a miénk.
És abban a világban mindannyiunk mása megtalálható.
Hé, az meg mi?
Várjunk csak! Egy holttest?
A másik univerzum Oshikirije megölt valakit a saját világában,
és itt akarja eltemetni.
Őrület!
Így simán megúszhatsz egy gyilkosságot, ha egy másik dimenzióba temeted a hullát.
A francba!
Mit művelsz, Oshikiri?
Hé! Hagyd abba! Ez az én otthonom!
Eltűnt.
Bizonyára rájött, hogy tud ingázni a két világ között.
Legalábbis ezen a helyen.
Szóval nem ez az egyetlen módja az utazásnak.
Nem térek magamhoz.
Én sem. De ne emészd magad miatta!
Az egy másik Oshikiri volt.
Csak azért mert ő megölt valakit, neked nincs mitől félned.
Igazad van.
Igazából örülök is, hogy láthattam ezt a természetfölötti jelenséget.
Hála neked, Oshikiri. Köszönöm!
Ezt nézzétek!
Ez te vagy, Kamiyama.
Nem lehet. Mit jelenthet ez?
Kamiyama!
Semmi baj, ne zavartasd magad miatta!
De vajon mi történhetett abban a párhuzamos világban?
Ide is eltemettek valakit!
Adjatok egy lapátot!
Kész őrület!
Az ott…
én vagyok
és Koizumi.
Lehetetlen.
Nem értem. Ez borzasztó!
Watanabe, ne!
Nem én voltam.
Koizumi!
Tudom.
A másik világbéli alteregód tette.
Te nem ő vagy, úgyhogy nincs miért felzaklatnod magad.
De úgy tűnik, a párhuzamos éned egy pszichopata gyilkos.
Mindenesetre temessük vissza őket, és ha lehet, sokkal mélyebbre!
Oshikirinek és nekünk is így lesz a legjobb.
Nem is tudtam, hogy utálod a cigarettafüstöt.
A kedvedért mondtam, hogy örülök, mikor megláttam a boltban ezt a márkát.
Mindig is ilyen voltál, Chiemi.
Csak rámutatok egy kabátra, és te rögtön megveszed.
Ugyanígy a kedvenc parfümömet, a rúzsomat…
Mindig az én kedvemben akarsz járni.
Ideig-óráig hízelgő egy férfinak, de egy ponton túl már terhessé válik.
- És a hajam? - Tessék?
Te voltál az első, aki elvitt az óceánhoz.
Hogyan?
Azt mondtam, még senki nem vitt el oda.
Erre te azt felelted, mindenhová elviszel, ahová csak akarom.
Nem emlékszem ilyesmire.
Biztosan puszta szófordulat volt.
Egy olyan lány, mint te, Chiemi,
egy ódivatú gavallért érdemel.
Így, ni!
Ne hívj többet! Szia!
Ég veled!
„HOSSZÚ HAJ A PADLÁSON”
Megjöttem.
Szia, nővérkém!
Szia, Eri!
Lakik egy patkány a szobád fölött.
Tényleg?
Randin voltál, ugye?
Hová mentetek?
Mióta is jársz Hiratsukával? Úgy nyolc, kilenc éve?
Az már nem kis idő. Lassan szóba jöhetne a házasság.
Na, tessék!
Fizess lakbért!
Meg kell kérnünk apát, hogy tegyen ki csapdát.
Már megtette.
De nem vált be. A patkányok igen agyafúrtak manapság.
Érzik, ha veszély közeleg, és máris elillannak.
Nővérkém!
Elkalandoztam.
Bocs, Eri. Megyek lefeküdni.
Oké, persze. Jó éjt!
Jó éjt!
Szóval ez hát a búcsú.
Mi a fenét csinálok?
Szóval most látod először az óceánt?
- Igen. - Kevés ilyen embert ismerek.
- Chiemi! - Igen?
Meg kéne növesztened a hajadat. Remekül állna.
Önző fráter!
De undorító! Mit keres egy patkány a hajamban?
De épp kapóra jön. Úgyis ideje megválni a hosszú hajamtól.
Milyen ostoba voltam!
Nővérkém! Jól meggondoltad?
Hiszen annyi éve növeszted már.
Kezdj már hozzá!
Jól van, csak hozom az ollót.
Már nem érdekel. Legalább patkányfogónak jó volt.
Anya! Hol az olló?
Anya!
Eri!
Nem láttad az ollót? Hajvágáshoz kéne.
Nincsen abban a fiókban?
- Kinek a haját vágod? - A nővérkémét.
Chiemiét?
Igen. Történhetett vele valami.
Nővérkém!
Nővérkém, mi a baj?
Chiemi…
Mi történt?
Chiemi!
Igen?
Halló! Ki az?
Hé! Ki a franccal beszélek?
Valami ostoba tréfa. Marha vicces.
Várjunk csak! Ez a hang…
Olyan volt, mint amikor Chiemi csikorgatja a fogát.
Nem, az lehetetlen.
Chiemi meghalt.
Apa!
Szia, Eri! Mi az?
Nem láttad a zseblámpát?
Tessék, parancsolj.
Mire kell?
- Felnézek a padlásra. - A padlásra?
Egy ideje elhallgatott az a patkány.
Talán belesétált a csapdába.
Nem hagyhatjuk úgy.
Eri, várj!
Majd én megnézem.
Nyugi, apa! Ne aggódj miattam!
Nem engedhetlek fel egyedül.
Óvatosan! Tudod, hogy a szíved már nem a régi.
Nem lesz gond. Várj itt!
Apa jó sokáig elvan.
Apa! Megtaláltad a patkányt?
Hahó!
Apa!
Mi történt? Mondj már valamit!
Meghalt.
Nővérkém!
Istenem! Leszedlek onnan!
Nem akar lejönni.
A kezem…
Hozom az ollót.
Ez nem a nővérem volt.
Hanem…
a haj.
A feliratot fordította: Tóth Márton
Fehér volt a papír. Meg mernék rá esküdni.
De most tele van fekete bogárral.
Vajon honnan jöhettek?
Közelebbről megnézve minden bogár egy betűt formáz.
Vajon közölni akarnak velem valamit?
Többet meg kell tudnom róluk.
Talán ezek a dohos, régi könyvek választ adnak a kérdéseimre.