Høyre? Venstre?
Her? Eller der?
Hvilken vei skal jeg ta?
Hva skal jeg gjøre?
Skal jeg gå? Skal jeg løpe?
Skal jeg sitte? Skal jeg stå?
Skal jeg le nå? Skal jeg bli sint? Skal jeg gråte?
Skal jeg reise meg? Skal jeg sove?
Skal jeg blunke? Skal jeg puste?
Hva skal jeg gjøre?
Jeg så jobbtilbudet. Jeg er her for intervjuet.
Jeg heter Mitsu Uchida.
DEN HVISKENDE KVINNEN
Så du forstår hva jobben innebærer?
Ja.
Pleierne vi har ansatt så langt, har ikke vart lenge.
De orket ikke Mayumis endeløse spørsmål.
Du får møte datteren min, så tar vi det derfra.
Hva skal jeg gjøre?
Skal jeg stå? Skal jeg sitte?
Skal jeg legge meg?
På rygg? På magen?
-Mayumi, sett deg. -Hvordan?
I en stol? På gulvet? På hælene? Beina i kors? Med bøyde bein?
Vær så snill! Hva skal jeg gjøre?
Hun er alltid sånn. Hjelp meg.
Ok.
Hva skal jeg gjøre?
Ms. Mayumi, sett deg på senga der borte.
På senga? Hvordan? På hælene? Beina i kors?
Sett deg på kanten som om du senker deg ned i en stol.
Fjern hendene fra veggen
og gå til sengen.
Senk hoftene sakte. Sånn.
Jeg sitter. Hva skal jeg gjøre nå?
Bare fortsett.
Pust dypt til du roer deg ned.
Hva nå?
-Er det den nye pleieren? -Ja. Det er bare hennes første dag,
men hun er ikke redd for Mayumis tilstand.
-Hun har bare gitt instrukser. -Det er imponerende.
Vi får håpe hun varer lenger enn de andre.
Absolutt.
Jeg har lagt meg. Hva skal jeg gjøre nå?
Lukk øynene.
Pust rolig.
Ms. Uchida, det må ha vært en vanskelig første dag.
Men Mayumi har vært stabil hele dagen takket være deg.
Kan vi regne med deg igjen i morgen?
Ja, jeg kommer klokka åtte i morgen.
Det har gått en måned. Ingen har holdt ut så lenge.
Hun viser ingen tegn til å bli lei.
Og Mayumis mentale tilstand har vært stabil.
-Jeg er glad du fant rett person. -Instruksjonene er detaljerte og presise.
Takket være det kan Mayumi gjøre ting hun ikke kunne gjøre før.
Selvfølgelig kan hun ikke forlate Mayumis side.
Jeg er imponert over Mitsu Uchidas evne til å tåle vanskelig arbeid.
Men det virker også nifst.
Evnen hennes til å motstå Mayumis uvanlige natur er merkelig.
Vi vet ikke så mye om henne. Jeg vil ha en bakgrunnssjekk.
Ja.
Tusen takk. Enda en dag med godt arbeid.
Jeg kommer klokka åtte i morgen.
Ta deg fri i morgen. Jeg frykter for helsen din om du fortsetter slik.
Det går bra.
Det føles som om dette arbeidet vil hjelpe meg å bli meg selv igjen.
Gjennom din datters lykke vil jeg også bli lykkelig.
Jeg skjønner. Du må ikke overdrive.
Jeg mener ikke å snoke, men hvordan fikk du såret i ansiktet?
Det er ingenting. God natt.
Hvordan virket Mitsu etter det?
Hun virker ikke bare uvanlig lenger.
Det har gått to måneder, og Mitsus arbeid har overgått det normale.
-Jeg får frysninger av å se på henne. -Hva betyr det?
Mitsu er sliten, men arbeidet er feilfritt.
Ikke bare det, hun er en lykkebringer for Mayumi.
Lykkebringer?
Det stemmer. Enkle hverdagsvalg.
Skal hun ha syltetøy eller smør til frokost?
Skal hun ha to eller tre blomster i vasen?
Resultatet av slike valg påvirker Mayumi positivt.
Plukk opp kniven og gaffelen.
På grunn av det virker Mayumi lykkelig.
Så Mayumis sinnstilstand har forbedret seg?
Nei, hun er faktisk en lykkebringer.
For eksempel varebilen ute av kontroll.
Den kjørte på fortauet der de pleide å gå.
Jeg ble så nervøs.
Mitsu er en lykkebringer for meg og Mayumi.
-Jeg skjønner. -Jeg merker at du ikke tror meg.
Men bare ved å se på Mitsu nå…
Pappa, kan jeg komme inn?
Kom inn, Mayumi.
Gå inn i rommet og gå til faren din.
Gi ham blomsten.
Denne blomstret så vakker, jeg vil at du skal ha den.
Jeg skjønner. Takk.
Denne blomsten vil gi meg hell.
Vi går til rommet ditt og tar litt te.
Det kiler.
Vi ses senere, pappa.
Gå til døren.
Det stemmer, rett frem.
Vel?
Jeg har resultatene av Mitsu Uchidas bakgrunnssjekk.
Det hadde jeg glemt. Få høre.
For det første er Mitsu Uchida singel, men det virker som om hun bor med en mann.
Ryoichi Aga.
Han er arbeidsledig og bor i Mitsus leilighet.
Kort sagt, en snylter.
Når det gjelder datteren din,
virker det som om Aga tvang Mitsu til å ta jobben for pengene.
Jeg skjønner. Så det er derfor Mitsu jobber så hardt.
Så rart.
Hun gir instruksjoner til Mayumi så smart og presis,
men hjemme blir hun styrt av en annen.
Dette er et problem som ikke kan overses.
Jeg lurer på om vi skal gripe inn i hennes personlige liv.
Hva?
Hvis vi frigjør Mitsu ved å jage bort snylteren,
antar du at hun vil vie seg til Mayumi?
Jeg synes vi bør la det ligge, men hva synes du?
Kan jeg stille et spørsmål? Eller bør jeg ikke spørre?
Du kan spørre.
-Vil jeg kunne leve alene? -Du kommer til å klare deg selv.
Virkelig? Bør jeg være glad for det? Eller bør jeg være trist?
Og ikke vær trist. Fordi…
Hva?
Mitsu har blitt påført en ytre skade som forårsaket hennes død.
Ifølge legen hadde hun ekstremt dårlig helse,
og hun ville nok ha dødd før eller siden.
Aga er etterlyst for drapet.
Men han er fortsatt på frifot.
Uten Mitsu…
Hva skjer med Mayumi?
Det kiler!
Og nå?
Hva skal jeg gjøre nå?
Sånn?
Er dette riktig?
Hardere? Sånn?
SIKKERHET FØRST
Mayumi?
Pappa, jeg er hjemme.
Mayumi, du er dekket av blod.
Jeg drepte ham.
Aga.
Hun ba meg gjøre det.
Mitsu gjorde det..
Jeg vil alltid være ved din side.
For en søt kattunge. Hvor er moren din?
Jeg er hjemme!
Hei, pappa.
-Hvem sin katt er det? -Sayuri fant ham.
Han fulgte meg hjem. Kan vi beholde ham?
Er det greit pappa?
Jeg kan ikke si nei nå. Ta godt vare på ham.
-Ja! -Hurra!
-Hva heter han? -Jeg har allerede bestemt meg for "Coron".
SOICHIS KJÆLEDYR
Kom hit, pus.
Kom hit, Garon.
Liker du det? Sånn skjer når du overser meg.
Soichi!
SÅRRENS
Det er et fryktelig kloremerke.
Man høster det man sår!
Det var dyremishandling! Ikke gjør det igjen!
Mamma, jeg er bekymret.
Dyremishandling fører ofte til mer alvorlige forbrytelser.
Går det bra med Soichi?
Ingen grunn til bekymring.
Soichi oppfører seg slik fordi du syr puter under armene på ham!
Hvis Soichi vokser opp slik og får problemer, hva tror du vil skje?
Det ødelegger familien!
Vi får problemer om vi ikke gjør noe med hodet hans.
De som ikke kan elske dyr, kan ikke elske folk heller!
De er ikke verdt noe!
Jeg orker ikke å tenke på at lille Coron havner i Soichis onde klør igjen!
Jeg fikk støt.
Det er statisk elektrisitet. Jeg fikk også støt.
Statisk elektrisitet? Det er forbannelsen min i fysisk form!
Bare vent. Den forbannelsen er bare en liten smak av det som kommer.
Jeg håper de blir forbannet!
-Sayuri, hvor er Coron? -Jeg så ham nettopp.
Coron?
Hva gjør du?
Han er så søt.
Det er Soichi.
Koichi, se!
Katteleken er en død slange!
Det stemmer. Denne katten er nå min fange.
Din idiot! Få den ut!
Hva gjør du? Den slangen vil forbanne deg!
Jeg vil at den skal prøve å forbanne meg!
Soichi!
Nei, Coron! Ikke spis den!
Koichi, gjør noe!
Coron!
-Coron har… -Hva er det?
Hvor fant han et så stort tusenbein?
Coron har vært rar i det siste. Hva er galt?
Dette må være hans sanne natur. Vi må akseptere det.
Du har vel rett.
-Slutt, Coron! -Coron!
Vi kan ikke gjøre noe med det.
-Huset er ødelagt. -Vi må reparere dørene.
Han gjorde aldri sånt før.
Coron har noe ekkelt igjen!
Hva er galt, Sayuri?
Se, Koichi.
Coron! Hva pokker er det?
Ikke spis den!
Det må være et insekt fra helvete.
Garon, du er ikke så verst likevel.
Ta med insektet levende neste gang.
Ikke si sånt! Det er nok bare er en invaderende art.
Og han heter Coron, ikke Garon.
Fin pus.
Kom igjen, Coron.
Forbannelsen min tar form.
Hvorfor er dørene og vinduene lukket?
Vi prøver å holde Coron inne så han ikke kommer med rare ting.
Men det er så tett luft.
Noe stinker.
Det er Corons kattedo. Jeg bør tømme den.
Se.
Det er noe i lufta.
Det er Corons pels.
-Jeg orker ikke mer! Åpne vinduene! -Greit.
-Hvor ble det av Coron? -Han er sikkert sammen med Soichi.
Soichi, vi kommer inn.
Så søte dyr kan være.
Jeg må være et godt menneske når dyr liker meg så godt.
Coron, hva har skjedd med deg? Du oppfører deg rart.
Kom hit.
Men…
Soichi! Hva har du gjort med Coron?
Få ham!
Nei.
Få ham!
Hva faen?
Alle sammen!
Løp!
Han bet meg!
-Coron er normal igjen! -Det var nok det elektriske støtet.
Soichi. Gjør det vondt?
Hold kjeft.
Jeg håpet de blir forbannet.
Tekst: Trine Friis
Så leste vakten ordene i blod på veggen.
Den var full av insektlignende skrift.
Det var vanskelig å lese,
men pasienten hadde åpenbart skrevet det med fingerbeinene sine
før han rømte og havnet i en annen fløy på psykiatrisk avdeling.
Dette var første linje:
"Jeg tror endelig at det er noe galt med meg."