DŽUNDŽI ITÓ: JAPONSKÉ DĚSY
Vpravo? Vlevo?
Tady? Nebo tamhle?
Kudy mám jít?
Co mám dělat?
Mám jít? Nebo běžet?
Mám si sednout? Nebo raději stát?
Mám se teď smát?
Nebo se naštvat? Nebo snad brečet?
Mám vstát? Nebo jít spát?
Mám mrkat? Mám dýchat?
Tak co mám dělat?
Viděla jsem váš inzerát. Jsem tu na ten pohovor.
Jmenuju se Micu Učidová.
ŠEPTAJÍCÍ ŽENA
Takže chápete, co ta práce obnáší?
Ano.
Žádný pečovatel u nás nevydržel dlouho.
Nesnesli Majuminy nekonečné otázky.
Nejdřív se s mojí dcerou zkuste seznámit.
Co mám dělat?
Stát? Nebo sedět?
Nebo snad ležet?
A obličejem nahoru? Nebo dolů?
- Posaď se, Majumi. - Kam?
Do křesla? Nebo na podlahu?
Na kolena? Nebo do tureckého sedu?
Řekni, co mám dělat!
Takhle se chová pořád. Pomozte jí, prosím.
Dobře.
Tak co mám dělat?
Posaď se na postel, Majumi.
Na postel? A jak? Na kolena? Nebo do tureckého sedu?
Na okraj, jako by sis sedala na židli.
Sundej ruce ze zdi
a jdi k posteli.
Pomalu se posaď. Tak.
Posadila jsem se. Co dál?
Pokračujte.
Chvíli zhluboka dýchej, dokud se neuklidníš.
Co dál?
Takže to je její nová pečovatelka?
Ano, je tu teprve první den, ale Majumin stav ji vůbec nevyvádí z míry.
Dává jí jeden pokyn za druhým.
Je vážně nadaná.
Snad tu nějakou dobu vydrží.
To teda.
Lehla jsem si.
Co mám dělat teď?
Zavři oči.
A pomalu dýchej.
To pro vás musel být namáhavý první den.
Díky vám byla ale celou dobu v klidu.
Dorazíte i zítra?
Ano, uvidíme se v osm ráno.
Už je to měsíc. Takhle dlouho u nás nikdo nevydržel.
Dokonce je pořád stejně pečlivá.
Majumi za tu dobu neměla ani jeden záchvat.
Jsem rád, že jste konečně někoho našel, pane řediteli.
Dává jí naprosto přesné pokyny.
Díky ní může Majumi dělat i věci, které pro ni byly nemožné.
Samozřejmě přitom musí být pořád spolu.
Ta Učidová musí mít nervy ze železa, že takovou práci dokáže dělat.
Což je na druhou stranu trochu znepokojivé.
To, že si s Majumi umí takhle poradit, znamená,
že sama není normální.
Vždyť o ní vůbec nic nevíme.
Zjisti o ní všechno, co dokážeš.
Provedu.
Moc vám děkuju za další den skvěle odvedené práce.
Tak zase zítra v osm.
Zítra si udělejte volno, prosím.
Dělám si starosti o vaše zdraví.
Ne, to nebude třeba.
Mám pocit, že díky téhle práci zase začínám být sama sebou.
Štěstí vaší dcery dělá radost i mně.
Chápu, ale stejně byste to neměla moc přehánět.
Nechci být nijak vlezlý,
ale odkud máte tu modřinu na tváři?
Toho si nevšímejte.
Dobrou noc.
Tak jak to vypadá s tou Micu?
Už jsem si naprosto jistý, že není normální.
Nikdo příčetný by přece tuhle práci nevydržel dělat dva měsíce.
Když je pozoruju, naskakuje mi husí kůže.
Jak to myslíte?
Micu dře až do roztrhání, a stejně do svojí práce dává všechno.
A ještě k tomu díky ní Majumi prospívá.
Prospívá?
Přesně tak. Díky jednoduchým každodenním rozhodnutím.
Třeba jestli si má chleba namazat máslem, nebo marmeládou.
Nebo jestli si má do vázy dát dvě, nebo tři květiny.
Všechny tyhle volby
mají na Majumi pozitivní vliv.
Zvedni vidličku a nůž.
Majumi díky tomu vypadá šťastně.
Takže se zlepšil její zdravotní stav?
Ne, doslova bych řekl, že jí Micu přináší štěstí.
Vezmi si tu autonehodu před několika dny.
Micu s Majumi tam zrovna byly na procházce.
Pěkně ve mně zamrazilo.
Micu je pro naši rodinu ztělesněním štěstěny.
Zníš trochu nevěřícně.
Nicméně si začínám o Micu dělat…
Můžu dál, tati?
Pojď dál, Majumi.
Vejdi dovnitř a běž ke svému otci.
Dej mu tu květinu.
Hezky rozkvetla, tak jsem ti ji utrhla.
Aha. Děkuju.
Tahle květina nám určitě taky přinese štěstí.
Teď se vrátíme do pokoje a dáme si čaj.
To lechtá!
Měj se, tati.
Jdi ke dveřím.
Přesně tak, pořád rovně.
Tak co ty na to?
Když už jsme u toho, nechal jsem tu Učidovou prověřit.
Na to jsem úplně zapomněl. Tak povídej.
Začnu tím,
že je svobodná, ale podle všeho žije s jistým mužem.
Rjóičim Agou.
Je nezaměstnaný a vetřel se k ní do bytu.
Přiživuje se na ní.
Micu tuhle práci přijala proto,
že ji k tomu Aga donutil. Nabízíte totiž vysoký plat.
Aha, tak kvůli tomu si Micu nikdy nechtěla vydechnout.
To je zvláštní.
U nás Majumi dává takové přesné a rozumné pokyny,
ale doma je vydaná na milost jemu.
Každopádně je to problém, který nemůžeme ignorovat.
Měli bychom jí ale zasahovat do osobního života?
Kdybychom ji osvobodili od toho parazita,
věnovala by se pak Majumi tak jako doteď?
Podle mě bychom to měli nechat být.
Co ty na to?
Můžu se vás na něco zeptat?
Nebo nemůžu?
Můžeš.
Myslíte, že jednou budu moct žít i sama?
To víš, že budeš.
Vážně? A mám z toho mít radost?
Nebo mám být smutná?
Nebuď smutná. Přece jenom…
Cože?
Micu utrpěla těžká zranění a zemřela.
Podle doktora byla ve velice špatném zdravotním stavu
a dřív nebo později by umřela i sama.
Za její vraždu bylo po Agovi vyhlášeno celostátní pátraní.
Pořád je ale na svobodě.
Co si teď Majumi…
bez Micu počne?
To lechtá!
A co dál?
Co mám dělat dál?
Takhle?
Silněji? Takhle?
Majumi?
Jsem doma, tati.
Proč jsi celá od krve, Majumi?
Zabila jsem ho.
Zabila jsem Agu.
Řekla mi, ať to udělám.
Micu mi to řekla.
…budu pořád s tebou.
To je ale roztomilé koťátko.
Kde máš maminku?
Jsem doma!
Ahoj, tati.
Co je to za kočku?
Přinesla ji Sajuri.
Šla za mnou sama.
Můžeme si ji nechat?
Můžeme, ne?
Když jinak nedáte… Starat se o ni ale budete vy.
- Jo! - Super!
- Už jsi jí vymyslela jméno? - Jo, budeme jí říkat Micka.
SÓIČIHO MILOVANÝ MAZLÍČEK
Pojď ke mně, čiči.
No tak, pojď sem, Macko.
A máš to spočítaný!
To máš za to, že si mě nevšímáš!
Sóiči!
DEZINFEKCE
Ta tě teda pěkně poškrábala.
Může si za to sám.
Už ji nikdy takhle netýrej!
Sóiči mi dělá starosti, mami.
Z lidí, co týrají zvířata, se někdy stávají vrahové.
To ti to nevadí?
Zase tak zlé to s ním podle mě není.
Takhle se chová jenom proto, že ho tak rozmazluješ!
Co když pak v dospělosti něco provede?
Co pak budeme dělat?
Stáhne nás s sebou!
Jestli ho nepostavíme do latě, jednou se nám to vymstí!
Ti, kdo nemají rádi zvířata, nemůžou mít rádi ani lidi.
Jsou to ztracený případy!
Sóiči nám kazí naši roztomilou Micku a já to nehodlám tolerovat!
Dala mi ránu.
To bude statická elektřina.
Taky mě před chvílí kopla.
Statická elektřina? To tak! To jenom začala fungovat moje kletba.
Jen počkejte. Tohle byla teprve ochutnávka.
Proklínám vás!
Kde je Micka, Sajuri?
Teď tu byla.
Micko?
Co to děláš, Micko?
Ta je ale roztomilá.
Zase ty, Sóiči?
Podívej, brácho!
To není hračka, ale mrtvý had!
Přesně tak.
Takhle si ji omotám kolem prstu.
Hned to běž vyhodit, ty idiote!
Co to vyvádíš? Ten had ti akorát přinese smůlu.
Jenom ať si to zkusí!
Sóiči!
Fuj, Micko! Nejez to!
Udělej něco, brácho!
Micko!
- Micko! - Co se děje?
Kde našla takovou obrovskou stonožku?
Co to do ní vjelo? Poslední dobou je nějaká divná.
Asi to má holt v povaze. Budeme se s tím muset smířit.
Asi máš pravdu.
Micko! Hned s tím přestaň!
Micko!
To je teda nadělení.
Zdemolovala celý dům.
Budeme ty dveře muset opravit.
Ještě nedávno by něco takového neudělala.
Micka zase přitáhla nějakou potvoru!
Co se stalo, Sajuri?
Jen se na to podívej.
Micko! Co je to sakra za příšeru?
Nežer to!
Pane jo, Macko. To musí být nějaký hmyz až z pekla.
Nakonec nebudeš tak špatná.
Příště mi nějakého pekelného brouka musíš přinést živého.
Přestaň plácat blbosti!
Určitě to sem někdo zatáhl ze zámoří!
A není to Macka, ale Micka!
Tak je hodná.
Pojď ke mně, Micko.
Moje kletba se pomalu, ale jistě naplňuje.
Proč máme zabedněná všechna okna i dveře?
Snažíme se Micku udržet doma,
aby sem už nenosila divnou havěť.
Je tu strašně vydýcháno.
A něco tu smrdí.
To bude Micčin píseček.
Musím jí ho jít vyměnit.
Podívejte!
Něco se tu kolem nás vznáší.
To je Micčina srst.
Já už to nevydržím! Otevři dveře, drahá!
Dobře.
Kde je Micka?
Nejspíš u Sóičiho.
Jdeme dovnitř, Sóiči.
Zvířata jsou fakt rozkošná.
Když se ke mně tak má, určitě musím být dobrý člověk.
Co to děláš, Micko?
Chováš se divně. Co to do tebe vjelo?
No tak, Micko. Pojď ke mně.
Ale no tak…
To ne!
Cos to Micce provedl, Sóiči?
Dej ji sem!
Ani náhodou.
Dej ji sem a neodmlouvej!
Co to sakra je?
To není dobrý.
Zdrhejte!
Pomozte mi…
Hryzla mě!
Škráby, škráby, škráb.
Micka je zase jako dřív.
Asi díky tomu elektrickému šoku.
Bolí tě to pořád, Sóiči?
Sklapni.
Proklínám vás…
Překlad titulků: Eliška K. Vítová
Dozorce očima přejel zeď popsanou krvavým písmem.
Byla plná písmen zkroucených jako hmyz.
Skoro se nedala číst.
Mnohem víc ho zděsilo, že pacient použil vlastní kosti
k vyhloubení díry do zdi, než ho přijali na jiné oddělení.
Na prvním řádku stálo:
„Připadalo mi to stále podivnější.“