МАНІЯК: ЯПОНСЬКІ ІСТОРІЇ ЖАХІВ ДЗЮНДЗІ ІТО
Ісідо, яка я рада, що ви приїхали.
Студенти коледжу віддають перевагу квартирам й апартаментам.
Я боялася, що ніхто не захоче жити в такому пансіоні, як цей.
Тут так чисто.
Бо тут жила моя єдина донька, Сінобу.
Що? Сподіваюся, вона виїхала не через мене.
Зовсім ні.
Не хвилюйтеся, я й раніше здавала її студентам.
Ви ж не проти снідати й вечеряти з нами внизу?
Це буде чудово.
А ще я ходжу на роботу протягом тижня,
тож іноді вечеря буде пізніше.
Я не проти. Мої пожитки приїдуть завтра.
Дуже добре.
Дуже вам дякую.
Будь ласка.
ПРОВУЛОК
Піду погуляю.
Гаразд, будьте обережні.
Яка височезна стіна.
Ісідо, вечеря! Будь ласка, спускайтеся!
Можна до вас?
Ісідо, сідайте там.
Дякую.
Сінобу, привітайся з паном Ісідою.
Рада знайомству.
Навзаєм.
Сінобу, ти вчишся у старшій школі?
Їй 14, вона в середній школі.
Зрозуміло.
Ісідо, не соромтеся. Їжте скільки хочете.
Дякую.
Ну, смачного.
ТЕРНОВЕ ПЕКЛО
Припини.
Це несправедливо, Хіросі.
Хто це галасує так пізно?
Хіросі, чекай!
Не підходь!
Агов, тихіше там!
Піймай, якщо зможеш!
Чорт.
-Не треба. -Надто швидко.
Кажу, не треба! Сюди!
Гей!
Ледь не впав!
Агов! Замовк…
Вибачте.
Вам допомогти?
Сінобу, це ти.
Ти мене налякала.
Тут небагато. Я впораюся.
ДУМКИ ПРО МОНОЛІТ ДОЛЯ БАРДА
Дякую.
Ця шафа колись була моєю.
Справді?
До речі, минулої ночі сталося дещо дивне.
Я почув, як на вулиці граються діти.
Думав, вони у провулку по той бік стіни.
Але коли я подивився, там нікого не було.
А, ви про це.
У цьому районі повно провулків.
Тож іноді чути далекі звуки, які здаються ближчими.
У цій кімнаті я постійно їх чула.
Справді таке відчуття, ніби вони поруч.
Зрозуміло.
Стривайте, пане Ісідо. Кажете, ви подивилися, але як?
Я стрибнув на стіну з того вікна.
Але через темряву нічого не побачив.
Це небезпечно.
Будь ласка, не робіть так більше.
Повір, я не буду.
Правду кажучи, я ледь не впав.
Я більше не буду.
Прошу, не треба.
Я рада, що нічого не сталося.
Зрештою, життя — цінна річ.
Ти надто драматизуєш.
Сінобу.
Сінобу!
Перепрошую.
Ти знімаєш квартиру на другому поверсі у домі сім'ї Утіяма?
Так, але…
Нам треба поговорити. Ти не проти?
Отже, ви…
Так, десять років тому
я знімав ту кімнату.
Про що ви хотіли поговорити?
Я більше ніколи не хотів про це говорити.
Але не можу терпіти.
Кошмари мучать мене щоночі.
Ти, мабуть, бачив високу вузьку стіну
поруч із будинком?
З колючим дротом?
Так. Здається, там скоїли вбивство.
Вбивство?
Наприкінці того загородженого провулку
є сталевий люк, що веде у підземелля.
Я знайшов там тіла трьох дітей.
Тіла дітей?
А на стіні були три плями у вигляді дитячих силуетів.
По ночах ці три плями виходять зі стіни
і бігають тим глухим провулком.
Я тремтів,
щоночі спостерігаючи за ними з вікна.
Прошу вас, годі цих похмурих жартів.
Це був лише сон.
Я теж так думав.
Але спогади надто реальні.
До того ж у тій кімнаті немає вікна з видом на провулок.
Нісенітниця. Я знаю, що воно там є!
Там було маленьке вікно.
Спробуй знайти його!
Не варто так розігрувати людей.
УВАГА! ПЕРЕХРЕСТЯ МІСТО ЕТІДЗЕН
Це був невдалий жарт.
ЙОЛОП. ЗАРІЖУ ТЕБЕ
ХОЧУ ВБИВАТИ.
ПОМРИ, СТАРИЙ. ЗАТКНИСЯ.
ПОМРИ. ЦЕ ВСЕ Я.
Це правда!
Сінобу?
Отже, ви знайшли сховане вікно.
Ті тіла внизу. Ти…
Коли я була малою,
троє хуліганів поводилися так, ніби вони володарі цього провулку.
Я замкнула їх у ямі.
Зрештою,
це був мій улюблений майданчик для ігор.
Мій власний.
За тиждень після того, як я їх замкнула,
на стіні з'явилися їхні фігури.
«Отже, вони мертві», — подумала я.
Мій батько зазирнув у яму і виявив три тіла.
Гадаю, він зрозумів, що я накоїла.
Тож одразу відгородив провулок
високою стіною.
Скоро квартиранти перестали у нас зупинятися.
Вони всі тікали, охоплені страхом.
Бо ночах хулігани вилазять зі стіни і знову беруться за своє.
Тож цю кімнату віддали мені.
А провулок знову став моїм особистим простором.
Лише я могла заходити і йти.
Згодом я запросила двох однокласників, яких ненавиділа,
і вбила їх.
Потім убила свого батька-буркотуна.
Але вони всі такі вперті.
Обернулися на плями на стіні,
а по ночах виходять і проклинають мене.
Щоночі погрожують мене туди затягнути.
Але я не спускаюся туди, коли стемніє.
Вони й пальцем мене не зачеплять.
Але раніше я любила спостерігати, як вони мучаться.
Тому була проти, коли мама сказала, що знову здасть цю кімнату в оренду.
Пане Ісідо?
Мабуть, знепритомнів.
МАНІЯК
Румі.
Вибач, але йди перша. Я маю допомогти вчителю.
Але час іти додому.
Сімадо,краще йди додому. Батьки хвилюватимуться.
Не переймайтеся, пане Окабе. Вони поїхали у подорож.
Я непокоюся за вашу виставку. Раптом не встигнете?
Я сам упораюся.
Лишилося мало днів.
Я хочу всіляко вам допомагати як член мистецького гуртка.
Дякую, Сімадо.
Пане Окабе, виставка неймовірна.
Я ніколи ще не бачила такого мистецтва.
Ну, скульптури без голів.
Як на мене,
відсутність голів дає безмежні можливості.
Мистецтво не вимагає наявності обличчя.
Людське обличчя може виражати такий багатий спектр емоцій,
та погляньте на лиця на відомих картинах, старих і нових.
Там або жодного виразу, або легка посмішка.
Тож я подумав, чому б не позбутися обличчя?
Тобто воно здається другорядним.
Про що ви, пане Окабе?
Ви говорите як митець.
Я і є митець.
Але іноді люблю створювати й скульптури з головами.
БЕЗГОЛОВА СТАТУЯ
Привіт, Масамі, Санае. Щось сталося?
Румі, пана Окабе вбили.
Що?
Уранці його знайшов старшокласник
у кабінеті мистецтв.
Кажуть, його голова зникла.
Голова?
Кажуть, йому відрубали голову, а в кабінеті мистецтв було лише тіло.
Сімадо, я вже йду.
Хвилинку.
Не кажи нікому, що я лишився у школі.
Гаразд. До зустрічі.
Румі. Усе гаразд?
Ви сьогодні бачили Сімаду?
Ні, здається, він ще не прийшов.
Зрозуміло.
ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Так? Хто там?
Сімадо, це я!
Румі. Щось сталося?
Ти, мабуть, чув про пана Окабе.
Учора ми говорили з ним у кабінеті мистецтв,
а тепер він мертвий.
Ти щось знаєш?
Сімадо?
Румі, думаєш, я його вбив?
Звісно, ні. Ти сьогодні дивний.
Дивний? Кохання змусить будь-кого поводитися дивно.
Румі, ти така красуня.
Сімадо, що це з тобою?
Щодня я не міг дочекатися,
коли ти прийдеш на уроки мистецтва.
Ти розумієш, як швидко б'ється моє серце,
коли я тебе бачу?
Прогуляймося. Є річ, яку я можу розповісти тільки тобі.
Будь ласка, тут так моторошно.
У нас немає вибору.
Довідник потрібен для завтрашнього тесту з англійської.
Нащо було лишати його у кабінеті мистецтв?
КАБІНЕТ МИСТЕЦТВ
Поглянь.
Там знайшли тіло пана Окабе.
Цікаво, чому його вбили?
Може, хтось мав на нього зуб?
Інакше навіщо було так його вбивати?
Годі вже. Швидко берімо книжку.
Який варварський спосіб убивства. Це дикість — відрубувати голову.
І голову не знайшли.
Досить про це говорити!
Масамі, поквапся.
Зачекай. Мені треба її знайти.
Там хтось є.
Пане Окабе!
Пан Окабе живий? Це правда?
Через обставини він ховався у старій школі.
Сьогодні я його побачу.
Ходімо зі мною.
Сімадо, а де пан Окабе?
Він скоро прийде.
Зачекаймо на нього всередині.
Що це за жахливий сморід?
Наче гниле м'ясо.
Чи мені здається?
Га? Скульптури зникли!
Але чому п'єдестали досі тут?
Нащо ти замкнув двері?
Що сталося, Сімадо?
Нічого не сталося.
Чому в тебе такий голос?
А пан Окабе? Де він?
Він був тут увесь час.
Бачиш?
Узри великого митця, пана Окабе.
Румі, яке в тебе гарне обличчя.
Румі.
Хто-небудь! Рятуйте!
Румі.
Це гіпсова статуя?
Не відмикається!
Дивіться! Дивіться, кажу!
Там ще одна!
Яке гарне личко.
Я беру його собі.
Ні! Я його заберу!
Віддай мені.
Ні!
Віддай…
свою голову.
Переклад субтитрів: Надія Сисюк
Розчахнувся отвір, крізь який я дістався сусідньої кімнати.
Але жуки між собою перешіптуються.
Тепер я розумію!
Увесь цей час я просто виконував їхні вказівки.
Я більше не слухатиму цю комашню.
Тож я протиснув своє змарніле тіло крізь отвір і вистрибнув!