JUNJI ITO MANIAC: JAPANESE TALES OF THE MACABRE
Ishida, så roligt att ha er här.
Studenterna föredrar lägenheter numera.
Jag var rädd för att ingen skulle vilja bo på mitt pensionat.
Det är så rent.
Det är för att min dotter Shinobu bodde här.
Va? Jag hoppas att hon inte flyttade för min skull.
Inte alls.
Rummet hyrdes ut till studenter innan dess.
Det går väl bra att äta frukost och middag med oss?
Det blir bra.
Jag jobbar på vardagarna, så middagen kan bli sen ibland.
Det gör inget.
-Mina saker kommer imorgon. -Bra.
-Tack så mycket. -Det var så lite.
ALLEY
-Jag tar en promenad. -Okej, var försiktig.
Vilken hög mur.
Ishida? Middag! Kom ner nu.
-Får jag göra er sällskap? -Ishida, sitt där borta.
Tack.
Shinobu, hälsa på mr Ishida.
Trevligt att träffas.
Detsamma.
Går du på gymnasiet, Shinobu?
-Hon är 14 år och går på högstadiet. -Jag förstår.
-Ishida, var inte blyg. Ta för er, bara. -Tack.
Nu äter vi.
TÖRNHELVETET
-Lägg av. -Det är inte rättvist, Hiroshi.
Varför gapas det så här sent?
Hiroshi, vänta!
Kom inte hit.
Dämpa er lite!
Fånga mig om du kan!
För tusan.
-Sluta. -Det går för fort.
-Sluta, sa jag! Här borta! -Hör du!
Det var nära ögat.
Hallå! Håll…
Ursäkta mig.
Kan jag hjälpa till?
Åh, Shinobu.
Du skrämde mig. Det är inte så mycket. Jag klarar mig.
MONOLITTANKAR BARDENS ÖDE
Tack.
Det här var min bokhylla.
Jaså?
Förresten, nåt konstigt hände igår kväll.
Jag hörde barn leka utanför.
Jag trodde det kom från gränden på andra sidan väggen.
Men när jag tittade var det ingen där.
Jaså, det.
Området är fullt av gränder,
så man hör ljud som verkar närmare än de är.
Jag hörde dem jämt här inne.
Det låter verkligen som om de är i närheten.
Jag förstår.
Vänta lite, mr Ishida. Hur tittade ni ut?
Jag hoppade till muren från fönstret.
Det var för mörkt för att se nåt.
Det är farligt.
Snälla, gör inte så igen.
Det ska jag inte. Jag var faktiskt nära att ramla ner.
-Jag gör inte om det. -Var snäll och låt bli.
Jag är bara glad att inget hände.
Livet är ju värdefullt.
Lite dramatiskt, va?
Shinobu.
Shinobu!
Ursäkta mig.
Visst bor ni på andra våningen i familjen Uchiyamas hus?
Jo, men…
Jag måste prata med er. Går det bra?
-Så ni… -Ja, för tio år sen.
Jag bodde i det där rummet.
-Vad ville ni prata om? -Jag ville aldrig nämna det igen.
Men jag kan inte hålla tyst längre. Mardrömmarna plågar mig varje kväll.
Har ni sett den höga, smala muren bredvid huset?
Med taggtråden?
Ja. Det verkar som om ett mord begicks där inne.
Ett mord?
I ett hörn av den förseglade gränden leder en stållucka ner under marken.
Jag hittade liken efter tre barn där inne.
-Lik? -På väggen fanns tre barnformade fläckar.
På kvällarna glider de ut ur väggen
och springer runt i den förseglade gränden.
Jag darrade när jag såg dem genom fönstret varje kväll.
Snälla nån. Nu får det vara nog med sjuka skämt.
Det var bara en dröm.
Det trodde jag också. Men minnet är för verkligt.
Dessutom har rummet inget fönster med utsikt över gränden.
Var inte fånig. Jag vet att det finns ett!
Det var ett litet fönster.
Försök hitta det!
Ni borde inte skoja så här.
VARNING: KORSNING
Det där var ett sjukt skämt.
IDIOT.
JAG VILL DÖDA.
DÖ, GUBBE. TIG.
DÖ. JAG GJORDE DET.
Det är sant!
Shinobu?
Så ni hittade det dolda fönstret.
Liken där nere. Har du…
När jag var liten
var det tre mobbare som betedde sig som om de ägde gränden.
Jag låste in dem i hålet.
Det här var ju min fina lekplats.
Bara min.
Ungefär en vecka efteråt
dök deras silhuetter upp på väggen.
"De är döda", tänkte jag.
Min pappa hittade tre lik när han tittade ner i hålet.
Jag tror att han insåg vad jag hade gjort.
Därför förseglade han snabbt gränden med en hög mur.
Snart hade vi inga fler hyresgäster.
De blev rädda och flyttade.
För på natten kommer mobbarna ut ur väggen och stojar.
Så det här blev mitt rum.
Och gränden blev min egen igen. Bara jag kunde komma och gå där.
Efter det bjöd jag hem två hemska klasskamrater och dödade dem.
Sen dödade jag min gnatiga pappa.
Men de är så envisa.
De blev fläckar på väggen,
och på natten kommer de fram och skriker förbannelser åt mig.
De pratar om att dra ner mig dit varje kväll.
Jag går aldrig dit när det är mörkt. De får aldrig tag i mig.
Men jag älskade verkligen att se dem plågas.
Så jag tyckte inte om att mamma ville hyra ut rummet igen.
Mr Ishida?
Han måste ha svimmat.
Rumi.
Gå i förväg, du. Jag måste hjälpa läraren.
Men det är dags att åka hem.
Shimada, du kanske borde åka hem. Dina föräldrar kan bli oroliga.
Ingen fara, mr Okabe. Mina föräldrar är bortresta.
Jag är orolig för utställningen. Tänk om den inte blir klar?
Jag klarar det själv.
Det är inte många dagar kvar.
Som medlem i konstklubben vill jag hjälpa till.
Tack, Shimada.
Mr Okabe, utställningen är fantastisk.
Jag har aldrig sett nån liknande konst. Skulpturer utan huvuden?
Tanken är att de borttagna ansiktena leder till oändliga möjligheter.
Konst kräver inget ansikte.
Det mänskliga ansiktet kan uttrycka så många känslor,
men titta på ansiktena i berömda målningar.
De är antingen uttryckslösa eller ler en aning.
Så jag tänkte, varför inte skippa ansiktet?
Det verkar ändå vara en eftertanke.
Vad menar ni, mr Okabe?
Ni låter som en konstnär.
Jag är ju konstnär.
Men ibland gillar jag att skapa skulpturer med huvuden.
HEADLESS STATUE
-Masami, Sanae. Har det hänt nåt? -Rumi, mr Okabe har blivit mördad.
Va?
En tredjeårselev hittade honom i bildsalen i morse.
Jag hörde att huvudet saknades.
Huvudet?
Jag hörde att huvudet var avhugget och att kroppen hittades i bildsalen.
-Shimada, jag går nu. -Vänta.
Säg inte till nån att jag stannade kvar i skolan.
Okej. Vi ses senare.
Rumi? Är du okej?
Har ni sett Shimada idag?
Jag tror inte att han är här än.
Jag förstår.
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Ja? Vem är det?
Shimada, det är jag!
Rumi? Är nåt på tok?
Du har väl hört om mr Okabe?
Vi pratade med honom i bildsalen igår, och nu är han död.
Vet du nåt…
Shimada?
Rumi, tror du att jag är mördaren?
Naturligtvis inte. Du beter dig konstigt idag.
Konstigt? Kärlek kan få alla att bete sig konstigt.
Rumi, du är så vacker.
Shimada! Vad har det farit i dig?
Jag längtade efter att få träffa dig på bildlektionerna.
Förstår du hur snabbt mitt hjärta slår när jag ser dig?
Vi går en sväng. Det finns nåt som bara du får veta.
Snälla du, det är så läskigt här.
Vi har inget val.
Vi behöver uppslagsboken till engelskaprovet imorgon.
Varför skulle nån lämna den i bildsalen?
BILDSAL
Titta.
-Det var där mr Okabes kropp hittades. -Varför blev han mördad?
Nån kanske var arg på honom. Varför skulle de annars döda honom så där?
Nu räcker det. Skynda dig och hämta boken.
Vilket barbariskt sätt att döda nån. Vem halshugger folk?
-Och de har inte hittat huvudet. -Sluta prata om det här inne!
Skynda dig, Masami!
Lugn. Jag måste hitta den.
Det är nån här.
Mr Okabe!
Lever mr Okabe? Är det verkligen sant?
Han var tvungen att gömma sig i den gamla skolan.
Vi ska ses i kväll.
Följ med mig nu.
Shimada, var är mr Okabe?
Han kommer snart. Vi väntar därinne.
Vad är det för hemsk lukt? Det är som ruttet kött.
Inbillar jag mig?
Va? Skulpturerna är borta!
Men varför är socklarna kvar?
Varför låste du dörren?
Vad är det för fel, Shimada?
Inget.
Varför låter du så där?
Och mr Okabe, då? Var är han?
Han har varit här hela tiden.
Ser du?
Skåda den store konstnären, mr Okabe.
Rumi, vilket vackert ansikte du har.
Rumi.
Rumi!
Rumi.
Hjälp mig, nån!
Rumi.
Rumi!
Är det en gipsstaty?
Den öppnas inte!
Titta! Titta, sa jag!
Det finns en till där borta! Vilket vackert ansikte.
-Jag måste ha det. -Nej! Jag tar det!
Ge det till mig.
Nej!
Ge mig…
…ditt huvud.
Undertexter: Villemo Linngård Oksanen
Ett gapande hål öppnades för att släppa in mig i nästa rum.
Men insekterna viskar till varandra.
Nu förstår jag!
Jag har bara följt deras instruktioner hela tiden.
Jag ska inte lyssna på insekterna längre.
Så jag pressade min utmärglade kropp genom hålet och hoppade ut!