JUNJI ITO HÁTBORZONGATÓ JAPÁN MESÉI
„KIBÍRHATATLAN LABIRINTUS”
- Mi az? - Hát ez különös.
Hol tévesztettük el az irányt?
Eltévedtünk?
Ne aggódj!
Felmásztunk a hegyre, úgyhogy visszafelé egyszerűen lemászunk.
Gondolod?
Nyugi!
Noriko!
Tessék?
Azért hívtál ma magaddal, mert…
Nem fontos.
Az egész osztály aggódott érted.
Nem értették, miért nem jársz iskolába.
- Értem. - Hát így.
Micsoda hátborzongató hely!
Mit keres ez itt egyáltalán?
Sayako, nézd!
Talán aszkéta szerzetesek.
Elnézést!
Kérdezhetnék valamit?
Hát ez fura.
És most mi legyen?
Én itt nem maradok éjszakára.
Menjünk tovább még egy kicsit!
Ők tanítványok. Épp gyakorolnak.
Feltételezem, eltévedtetek.
Tessék? Ja, igen.
Nem vagyok meglepve.
Ez egy szent hely, elrejtve a külvilág szeme elől.
Pont olyan nehéz idetalálni, mint elmenni innen.
Néha azért idetévednek hozzátok hasonlók.
Veszélyes lenne ilyen későn továbbállnotok.
Töltsétek az éjszakát a templomunkban!
Miféle szektáé ez a templom?
Az ezoterikus buddhizmust követjük, de saját tanításaink vannak.
Akkor ez egy új vallás?
Túl régóta létezik ahhoz, hogy újnak nevezzük.
Több mint egymillió követőnk van, akik buzgón gyakorolják a hitünket.
Az utóbbi időben másokat is befogadunk.
Lelki gyarapodás végett érkeznek.
Intenzív meditációnk gyógyír testnek és léleknek.
Szeretnétek ti is gyakorolni a zen meditációt pár napig?
Jól vagyunk mind testileg, mind lelkileg.
Ahogy gondoljátok.
Na és te?
Noriko, nem próbáljuk ki?
Sayako!
Micsoda mázlista ez a Sayako!
Okos is, szép is.
Ez igaz.
De biztosan szörnyű természete van.
Az arca olyan, mint egy nyitott könyv.
Felébresztett.
Sayako és Noriko? Én leszek a szobatársatok.
A nevem Kuramoto Aya. Örvendek a találkozásnak!
Szintúgy.
Kuramoto, téged mi hozott ide?
Szociális fóbiától szenvedek, és reméltem, hátha ez segít.
De ez csak álca. Valójában a bátyámat keresem.
A bátyádat?
Öt éve nyoma veszett, miután csatlakozott ehhez a szektához.
Én is végzem a gyakorlatokat, és közben próbálom megtalálni.
De eddig nem sikerült.
Úgy tűnik, az a bajod, hogy háború dúl a lelkedben.
A vívódás zsoldja a szenvedés.
Szabadulj meg a vívódástól, és megtalálod a belső békéd!
Lépj be a rendünkbe!
Nincs okod habozni.
A rendünk nemcsak téged ment meg,
hanem egy nap az egész emberiséget.
Még gondolkozom rajta egy kicsit.
Rendben.
Hallottátok?
Száz szerzetes egyszerre mondja a mantrát.
Ilyenkor egészen ünnepélyes érzés fog el.
Remélem, egyszer mi is méltók leszünk rá, hogy közéjük tartozzunk.
Végtére is a végső célunk a nirvána.
Ma éjjel lesz a szerzetesek háromévente tartott njudzsó rituáléja.
Njudzsó?
Mi folyik itt?
Tényleg azt mondták, ma este lesz a rituálé?
Igen, a szerzetesek háromévente szokták tartani.
Mi ez a njudzsó?
A szerzeteseket élve eltemetik, hogy utána mumifikálódjanak.
Nem esznek gabonát, úgynevezett fadiétát követnek.
A zsír felel a test lebomlásáért, így ha lemondanak róla,
felkészítik a testüket a mumifikációra.
Habár a törvény tiltja a buddhista önmumifikációt.
Az a sok szerzetes mind csont és bőr. Ez nem egy szokványos böjt eredménye.
Épeszű ember sosem vállalkozna erre.
Ezt meg hogy érted?
Nézzétek! Elindultak valahová.
Vajon hová?
Talán köze lehet a bátyám eltűnéséhez.
Követem őket.
De hát tilos éjszaka kimennünk!
Minél előbb el kell tűnnötök innen. Ha sokáig maradtok, talán késő lesz.
Ezt különösen neked mondom, Sayako.
Hé, várj!
Veled megyünk.
Mi lesz, ha megmar egy vipera?
Csitt!
Induljunk!
Úgy látom, három tanítvány megszökött.
Hadd menjenek!
Ők választották az örökös bolyongást e földi világban.
Hogy veszhetett nyoma ennyi embernek?
Micsoda?
Eldobták a fáklyáikat.
Itt oltották el őket.
Nézzétek! Ott egy ajtó a Buddha-szobor mögött.
Meg lehet fagyni.
Egyre szűkebb a folyosó.
Nem kéne visszafordulnunk? Hátha veszélyes.
- Még elfogy a levegő! - Hallgass már!
Nem kértem, hogy gyere velem!
Nem kellene így kiabálnod velem!
Fordulj vissza!
- Ne mondj ilyet! - Várjatok!
Valami baj van?
Az micsoda?
Ott, ni.
Múmiák. Jó régiek. Csakis a szekta követői lehetnek.
Forduljunk már vissza, Kuramoto!
Nem! Lehet, hogy a bátyám is köztük van!
Bátyám!
Végre megtaláltak.
Hogy tehetted ezt magaddal?
Noriko, Sayako! Én még itt maradok egy darabig.
De hát…
Kérlek, csak hagyjatok magamra!
Noriko, gyorsan tűnjünk el innen! Nem bírom itt tovább!
Sayako!
Én is ki akarok jutni innen, de nem biztos, hogy sikerül.
Kiráz a hideg ettől a helytől.
Sayako! Szerinted kijutunk innen valaha?
Jókora utat tettünk már meg.
Talán végig labirintus vezet a hegy gyomrában.
Mégis hol van már a vége?
Megfagyok!
Noriko! Segíts!
Nem bírom tovább!
Sayako! Ne add fel! Tovább kell jönnöd!
Noriko! Ahogy bámulnak… Vérfagyasztó!
Vérfagyasztóan bámulnak rám!
Mi a baj? Miről beszélsz?
Isteni igazságszolgáltatás.
Ez a büntetés, amiért hátrahagytuk Kuramotót.
Szörnyű ember vagyok!
Sayako!
Érzem, ahogy a múmiák rám bámulnak!
Micsoda? Ne légy nevetséges!
Hogy bámulna már egy múmia?
Csak a képzeleted játéka.
Nézd csak! Látod?
Ne bámuljatok!
Ugorj!
Na, hogy tetszett? Új rekord!
A francba!
Nézzétek, Kuriko már megint itt van!
Azt hallottam, szerelmes beléd, Yutaro.
Játszhatnál vele.
Ne hülyéskedj, te idióta!
Hé, Kuriko! Takarodj innen!
- Nenene! - Dugulj már el!
Egyedül vagy, kisasszony?
„A ZAKLATÓ”
Hé, adj már nekünk is abból a csokoládéból!
Dehogy adok! Azért kaptam, mert vigyázok a kisfiúra.
Menjünk játszani, jó?
Hogy hívnak?
Hát, a nevem… az, hogy Naoya.
Naoya?
Ide már lányokat és gyerekeket is beengednek?
Tök gáz ez a hely, menjünk máshová!
Vegyünk egy kis csokit!
Mit képzelnek, ők nem gyerekek?
Naoya, menjünk hintázni! Nincs most ott senki.
Kuriko!
Játsszunk, Kuriko! Menjünk a hintákhoz!
Ma nem, oké?
De én játszani akarok veled!
Megjöttem.
Szia! Gyere, mutatok valamit, aminek örülni fogsz.
Torta!
Az egyik szomszédunk hozta. Azt mondta, Naoya anyukája.
Hallom, szoktál játszani a kisfiával.
Nemrég költöztek ide, és még nincsenek barátai.
Örülnék, ha továbbra is játszanál vele.
Oké, jöhet!
- Hű, de messze repült! - Szép ütés!
Ügyes vagy!
Naoya, elárulok neked egy titkot.
Mi az?
A füledbe súgom.
Megijesztettelek?
Igen. Megfájdult a fülem.
Fáj? Szegénykém! Megnézem, mi lehet vele.
Jaj, ne! Egy bogár mászik rajta.
Bemegy a füledbe, és megeszi az agyad!
Félek! Szedd ki onnan!
Jól van, máris.
Jaj, ez fáj!
JÁTSZÓTÉR
Gyerünk, Yu!
- Azta! - Jó volt, mi?
Kuriko!
Kuriko! Én is szeretnék inni.
Szomjas vagyok.
- Gyere, Naoya! Kardozzunk! - Oké.
Imádkozz!
Szedd már össze a bátorságod, és ugorj!
Ha nem ugrassz, nem játszom veled.
- Leugrok, ígérem! - Naoya! Mi a baj?
Borzasztó, mit művel! Azt hajtogatja, hogy leugrik!
Csináljon valamit!
Kicsim! Hagyd abba ezt a butaságot!
Ne mozdulj, leviszlek!
Azt mondtam, ne mozdulj, Naoya!
Nagyon meglepődtem, amikor anyukád tegnap megjelent.
Egy szóval sem mondtad, mi az igazság, ugye?
Hát… Nem mondtam semmit.
Tényleg?
Rögtön kiderítjük. Gyere!
Ez fáj.
HARAPÓS KUTYA
Ez lesz a próba.
Nézz csak oda!
Hozd vissza! Ha igazat mondtál, Démon nem fog bántani.
Félek, Kuriko!
Kuriko!
Siess már, hozd vissza!
Ma valahogy olyan furán viselkedsz.
Miért osztottad meg ezt velem?
Gonosz gyerek voltam, Yutaro.
Nem érzel máshogy irántam emiatt?
Szóval ez nyomta a lelked.
Semmin sem változtat. Rég volt már.
Szerinted képes volnék emiatt meggyűlölni téged?
Akkor mondok még valamit.
Még nincs vége a történetnek.
Naoya?
Bizony, én vagyok az. Megláttalak, és elöntöttek az emlékek.
Annyi szép emléket őrzök rólad.
Vajon megvan még a játszótér?
Megvan. Szemernyit sem változott.
Tudom már. Nincs kedved elmenni oda?
Hogyan?
Szeretnék veled másról is beszélni.
Naoya!
Tényleg olyan, mint régen.
A csúszda sem változott semmit sem.
Emlékszel, hogy rángattad a fülemet?
Jó nagy csibész voltál.
Bocsáss meg! Nem gondoltam komolyan.
Csak olyan édes kisfiú voltál.
Igazán? Annyira örülök!
Nagyon tetszettél.
Akkoriban te voltál az egyetlen, aki hajlandó volt velem játszani.
Nem tudtalak kiverni a fejemből.
Amikor ma hátulról megláttalak, rögtön tudtam, hogy te vagy az.
Yutaro!
Megszabadultam a lelkiismeret-furdalástól, ami annyi éven át gyötört.
Többé nem láttad, igaz?
De, párszor találkoztunk.
Tessék?
Ma is találkozunk.
Naoya!
Sajnálom, Yutaro.
Beleszerettem Naoyába.
Anya, nem hagyom itt ezt a lakást.
Tudom, hogy Naoya visszatér hozzám.
Ne aggódj miattam! Egyedül is fel tudom nevelni Hiroshit.
Mama, éhes vagyok. Mikor vacsorázunk?
Várj még egy kicsit!
Mama, azt mondtam, éhes vagyok!
Hiroshi! Viselkedj már!
Mama!
Már megint hal a vacsora?
Currys rizst akarok enni.
És rántottát, Mama!
Hallgass, és egyél, Naoya!
Az én nevem nem Naoya.
Ne haragudj, Hiroshi!
De annyira hasonlítasz apádra, mikor veled egyidős volt.
Olyanok vagytok, mint két tojás.
Mama?
A mama minden áldott nap kínozta Naoyát.
Igazán imádnivaló volt olyankor. Remek móka volt.
A világért ott nem hagyott volna, akárhogy szekáltam.
Lehet, hogy épp erre vágyott.
Nem tudom, miért, de egyszerűen nem tudtam ellenállni.
Kíváncsi vagyok, mit csinál most Naoya.
Úgy vágyom rá, hogy újra kínozhassam!
Mama meghúzta a fülemet!
Szóval ez volt a terved, Naoya.
Elejétől kezdve a bosszúról szólt az egész?
Naoya! Abbahagynád a bömbölést?
A fiúk nem szoktak sírni, tudod?
Nem vagyok Naoya.
Igazán rossz kisfiú vagy.
Ott nyaggattál, tudván, hogy inkább Yutaróval játszanék.
Mint egy kis kullancs.
De nem bánom, játszom veled.
Elviszlek a játszótérre.
Ott majd játszom veled.
Mama, de már sötét van kint.
Ha sötét van, hát annál jobb.
Ugye nem húzod meg a fülem többet?
Nem csinálok semmit. Az égegyadta világon semmit.
A feliratot fordította: Tóth Márton
Tévedtem. Mégis maradt egy kis tintám.
Ellenben a papírom elfogyott.
Talán találok ott, abban a szobában?
De vajon eljutok odáig?
Át kell vágnom ezen a kanyargós sikátoron.
Ott, ahonnan a tintát vettem, egészen fehér és kemény lett.
Talán lyukat is tudnék vele ásni?