МАНІЯК: ЯПОНСЬКІ ІСТОРІЇ ЖАХІВ ДЗЮНДЗІ ІТО
1996 РІК
МУШЛЕВИЙ НАСИП АДЗІМЕ
НЕБЕЗПЕЧНО
Професоре Соя.
Що таке, Ямаоко?
Щодо цього шару.
Це геологічна складка чи штучний відклад?
Хронологічно це не може бути складкою.
Зовсім не схоже, що він зазнав бічного тиску.
Чому тоді цей шар так деформувався?
Хіба не схоже на людину у профіль, яка лежить на спині?
Тут також є горизонтальні шари.
Спробуй копнути трохи нижче.
Добре.
Професоре?
Це схоже
на давню людину.
Це череп малої дитини.
Чи є якийсь зв'язок між цими кістками та відкладом?
Можливо, це рештки після якогось ритуалу.
Наприклад?
Схоже на поховання.
Тіло поволі покривали тонкими шарами глини.
Клали шар за шаром, і утворився великий курган у формі людини.
То цей курган опинився під землею?
Це лише гіпотеза.
Та, може, ми знайдемо відповідь, проаналізувавши шари.
Якщо так, професоре, це буде визначне відкриття!
Так.
Це неймовірно.
У прогнозі не було дощу.
-Ямаоко, швидше накриймо місце розкопок! -Так.
Гей, дощ іде!
Несіть пластиковий брезент! Хутко!
ШАРИ ЖАХУ
2017 РІК
Реймі, 13-та панахида по твоєму батьку була така довга.
Але ти добре трималася. Напевно, втомилася.
Мамо, не кажи так. Я вже не дитина.
Я здатна витримати панахиду.
Он як? А маленькою одразу починала мені докучати.
Усе казала: «Візьми мене на ручки».
Реймі, ти була як лялечка.
Годі вже.
Вона таки була як лялечка.
Навіть у рекламі знялася, привернула стільки уваги.
Чому все покинула?
Якби продовжила, досі була б зіркою.
Нарумі, я б не витримала.
Зрештою, я ностальгійна інтровертка.
Робота артистки — це надто важко.
Я хотіла, щоб мама мене обожнювала.
Ой, Реймі!
Пробач мені. Я не знала, що ти так почувалася!
Не переймайся.
Якби ж то тобі знову було два рочки,
і я могла б тебе балувати!
Носила б на руках і міцно обіймала!
Ти добре про неї дбала. Їй немає на що скаржитися.
Оплачувала її уроки і все решту.
Витратила стільки часу і грошей, щоб вирівняти їй зуби.
А от мої не рівняла.
Тому вони такі криві.
Нарумі.
Маєш щось сказати, кажи. Годі себе жаліти.
Реймі була артисткою, тож це було природно.
Коли вона пішла з індустрії, це не припинилося.
У Реймі був потенціал. Тому я так старалася.
А от ти була безнадійна,
бо ти потворна.
Що ти сказала?
Нарумі! Обережно!
Ви цілі?
Реймі!
Реймі, з тобою все гаразд?
Обличчя Реймі…
Нарумі, це ти винна! Це все ти!
Лікарю! Як Реймі?
Вона прийшла до тями.
Яке полегшення.
Але є дещо дивне Вам треба самим поглянути.
Що це таке?
Що відбувається?
Її обличчя повернулося!
Так. Під зрізаним шаром шкіри
з'явився новий.
Це щось незрозуміле.
Погляньте.
Що це таке?
Ваша донька складається з багатьох шарів.
Що?
У неї немає мозку, органів, кісток чи інших речей, які мали б там бути.
Ці шари — це шари епідермісу.
Коротше кажучи, тіло вашої дочки складається з шарів епідермісу.
Не смішіть. Зараз не до жартів.
Якби ж то це була помилка.
Це жахливо!
Реймі!
Отже…
вона точнісінько як пиріг-дерево!
Вона як дерево!
Ваша правда.
Структура її тіла нагадує річні кільця у стовбурі дерева.
Можливо, її шари також є слідами її росту.
Що?
Коротше, у центрі те, якою вона була зародком.
І рухаючись звідти,
її вік: один, два, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім,
дев'ять, десять, одинадцять, дванадцять, тринадцять, чотирнадцять,
п'ятнадцять, шістнадцять, сімнадцять, вісімнадцять, дев'ятнадцять
і, нарешті, 20 років.
Цей верхній шар — це теперішня форма вашої доньки.
Лікарю, це означає, що дитяче тіло Реймі досі всередині неї?
Так, я вважаю, що фізично це можливо.
Проведімо
глибинне дослідження тіла вашої доньки.
-Це дуже важливо для її лікування. -Ні, лікарю.
Я забираю її додому.
Нарумі, скажемо, щоб Реймі виписали,
щойно почне гоїтися шрам.
Я на тебе розраховую.
Мамо, це прокляття.
Га?
Пам'ятаєш археологічні розкопки?
Могилу з мушлевого насипу Адзіме?
Я досі пам'ятаю фото тих шарів землі навколо черепа.
Крапля у краплю схоже на МРТ Реймі.
Той курган був проклятий.
Краще б батько дав йому спокій.
Відтоді його психічний стан
почав погіршуватися.
Він помер за дев'ять років після розкопок.
Але на цьому все не скінчилося.
Прокляття вплинуло й на Реймі, яка народилася роком пізніше.
Але воно й мене зачепило.
Ось і доказ. Поглянь.
У мене теж багатошарова структура.
Реймі, твоя рана більше не болить?
Ні, мамо.
Реймі, не хвилюйся через шрам.
Я поможу покращити твій стан.
Добре.
Розумничка моя.
Слухайте, у мене є ідея.
Проведемо панахиду по тому черепу.
Спитаємо в Університеті Сейто, чи можна позичити…
Панахида? Я не братиму участі у такому ненауковому фарсі!
Але…
Мамо, якщо не спробуємо, не дізнаємося.
Зрештою, це прокляття.
Реймі, це ніяке не прокляття.
Це хвороба, але я їй зможу зарадити.
Але… що ти можеш вдіяти?
-Знайду відомого лікаря і… -Годі дурних фокусів!
Сумніваюся, що в сучасній медицині є ліки!
Не поводься зі мною як із дитиною! Я доросла!
Реймі!
Не чіпай мене! Ти мені огидна!
Мені набридло мати з тобою справу!
Це ти винна в аварії!
Реймі?
Ти мене чуєш?
Дворічна Реймі, скажи, чи чуєш мене.
Мила маленька Реймі, озвися до матусі.
Знаю, ти мене чуєш.
Реймі, коли ти зможеш мені відповісти?
Реймі?
Реймі.
Чому ти не озиваєшся?
Я знаю, що ти там. Ти там.
Матусю.
Візьми мене на ручки.
Реймі! Отже, ти мене почула. Як я давно не чула цей голосочок.
Випусти мене звідси.
Матусю, випусти мене.
Хочеш вибратися? Біднесенька.
Не знаю, чи можна щось вдіяти.
Реймі? Що сталося?
Мамо, що ти робиш? Ти геть здуріла?
Усе добре. Просто видаляю пошкоджений шар.
Я маю здерти всі шари, поки не доберуся до дворічної Реймі.
Я маю закінчити справу, поки вона непритомна!
Матусю!
Матусю.
Матусю? Швидше випусти мене.
Так, моя малесенька Реймі.
Я визволю тебе з того темного тісного простору.
Чекай на матусю. Треба бути дуже обережними.
Мамо, припини!
Ні! Тут іще є!
Майже дісталася. Ще трішки!
Матусю, візьми мене на ручки.
Нарешті.
Нарешті я знову бачу дворічну Реймі.
Зачекай. Я обдеру решту тіла.
Нарумі, допоможи мені!
Негайно!
Га? Що це?
Що це?
Мамо.
Мамо?
Мамо, що ти робиш?
У мене виникла блискуча ідея.
Напевно, я теж проклята.
Тож я здеру шкіру із себе 38-річної
і знову народжу Реймі!
Дивися, Нарумі.
Ось так.
Матусю.
Матусю, візьми мене на ручки.
МАНІЯК
Мені часто сниться океан.
Це завжди один і той самий сон.
Мене несе у глиб океану.
Потім я бачу величезну, моторошну прадавню рибу,
яка дожила до наших часів.
Наче весь всесвіт забув про їхнє існування.
ТЕ, ЩО ВИПЛИЛО НА БЕРЕГ
Вона справжня?
Погляньте. Усе її тіло вкрите випинами.
Що це може бути?
Ці випини, мабуть, світилися, як у вудильникоподібних.
Гадаєш, ця гігантська істота плавала
у темній океанській безодні, випромінюючи слабке світло?
Від самої думки мороз по шкірі.
Сюди прибувають натовпи цікавих.
Твоя правда.
-Скажи поліції, хай не пускає їх. -Добре, пане.
Сьогодні так спекотно.
Що сталося? Вам погано?
Так, трохи.
Запаморочення.
І не дивно: тут така спека і сморід.
-Вам треба відпочити у тіні. -Дякую. Ви дуже добрий.
Прошу, відійдіть далі від цієї істоти!
Не чіпайте її!
Сморід жахливий.
Вона почала розкладатися.
Це відкриття століття. Не можна, щоб вона тут згнила.
Так, поквапмося.
Ви тут сама?
Так. Коли почула новину,
чомусь вона не йшла мені з думок.
У мене те саме. Я просто мусив прийти.
Насправді я ненавиджу океан, і, соромно зізнатися, я не люблю рибу.
Я теж ненавиджу океан.
Чому ви його ненавидите?
Пробачте. Не хотів лізти в душу.
Ні.
Просто людина, яку я знала, зникла у морі.
Пригадуєте пором, який потонув біля берегів Ідзу сім років тому?
Він забрав безліч життів.
Та людина була там.
Співчуваю. Це був ваш друг?
Мій наречений.
Певно, вам було важко.
Навряд чи він вижив.
Пане Сіото, на вашу думку, що це за істота?
Гарне питання. Найбільш імовірно…
Аміно, поглянь.
Що?
Тіла.
-Що сталося? -Я теж бачу тіла.
Морський монстр-людожер?
Щось сталося.
Як дивно.
На цьому місці мали б бути нутрощі.
Але, схоже, вони навіть не перетравлені.
Щось не сходиться.
Хай там як, розріжмо черево
і дістаньмо жертв.
Що?
Вони живі.
Це ж… Тадасі!
Це мій наречений, який зник у морі біля Ідзу сім років тому!
Ви впевнені?
Так! Це точно Тадасі!
Пором, який затонув біля Ідзу?
Багатьох жертв так і не знайшли.
То це ті пасажири?
Їх проковтнула ця істота, і вони сім років прожили у її нутрощах?
Це взагалі можливо?
Тадасі!
Це я, Міе!
Міе.
З ними щось не так.
Вони як паразити.
Паразити?
Так.
Мабуть, живилися поживними речовинами
у нутрощах істоти.
Мабуть, тому так довго прожили.
Зрозуміло.
Але хіба люди здатні паразитувати на тілі іншої істоти?
Переклад субтитрів: Надія Сисюк
Мої бридкі комашки.
Розповісти вам про жінку, яка вчора приходила?
Я був шокований.
Хто знав, що в цьому світі існує така людина? Саме так.
Хіба ви не згодні?
Та в неї на обличчі теж були комахи.
Вони сказали мені пильнувати.
І це врятувало мені життя.