‎MANIACUL JUNJI ITO: ‎POVEȘTI MACABRE JAPONEZE
‎SITUL AJIME SHELL MOUND
‎PERICOL
‎Dle profesor Soya.
‎Ce e, Yamaoka?
‎E vorba de stratul ăsta.
‎E o formațiune geologică sau făcută de om?
‎Cronologic vorbind, ‎nu cred că e geologică.
‎Nu pare să fi fost supusă ‎unei presiuni laterale.
‎Atunci de ce s-a deformat acest strat?
‎Nu arată ca un profil al cuiva ‎care stă pe spate?
‎Sunt și straturi orizontale.
‎- Încearcă să sapi mai adânc. ‎- Da, domnule.
‎Dle profesor.
‎Pare a fi
‎un om străvechi.
‎Craniul unui copil mic.
‎Există vreo legătură ‎între aceste oase și această formațiune?
‎Ar putea fi rămășițele unui ritual.
‎Cum ar fi?
‎Pare o înmormântare.
‎Au acoperit corpul ‎cu straturi subțiri de lut.
‎Pe măsură ce au adăugat straturi,
‎a devenit o movilă mare, în formă de om.
‎Și movila aia a fost îngropată în pământ?
‎E doar o ipoteză.
‎Dacă analizăm straturile, ‎poate găsim un răspuns.
‎Dacă e așa, ‎ar fi o descoperire majoră, dle profesor.
‎Așa e.
‎E uimitor!
‎La meteo nu s-a spus că va ploua.
‎- Yamaoka, hai să acoperim situl! ‎- Da.
‎Hei, plouă!
‎Aduceți prelatele din plastic! Repede!
‎„STRATURI DE TEROARE”
‎Reimi, a 13-a slujbă de comemorare ‎pentru tatăl tău a ținut mult.
‎Dar te-ai descurcat bine. ‎Cred că ești obosită.
‎Nu spune asta, mamă! Nu mai sunt copil.
‎Rezist la o slujbă.
‎Serios? Când erai mică, ‎mă necăjeai tot timpul.
‎Ziceai: „Ia-mă în brațe, mamă!”
‎Erai adorabilă, Reimi.
‎Destul!
‎Chiar era adorabilă.
‎Apăreai în reclame ‎și erai în lumina reflectoarelor.
‎De ce ai renunțat?
‎Deveneai vedetă dacă te țineai de asta.
‎Narumi, nu m-aș fi descurcat.
‎Până la urmă, ‎sunt introvertită și blocată în trecut.
‎Era greu să fiu animatoare.
‎Voiam ca mama să mă iubească.
‎Of, Reimi!
‎Iartă-mă! Nu știam că te simți așa.
‎Nu-ți face griji!
‎Aș vrea să ai din nou doi ani ‎ca să te pot răsfăța!
‎Și să te strâng în brațe.
‎Ai avut grijă de ea. ‎Cum să nu fie fericită?
‎I-ai plătit meditațiile și restul.
‎Ai cheltuit o grămadă de bani ‎pe dinții ei.
‎Dar de ai mei nu te-ai ocupat.
‎De asta am dinții strâmbi.
‎Narumi.
‎Dacă ai ceva de spus, spune-o! ‎Nu-ți mai plânge de milă!
‎Reimi era animatoare, deci era normal.
‎Nu s-a oprit după ce a părăsit industria.
‎Reimi avea potențial. ‎De asta m-am străduit atât.
‎Tu n-ai avut nicio șansă, ‎fiindcă ești urâtă.
‎Ce ai spus?
‎Narumi! Ai grijă!
‎E toată lumea teafără?
‎Reimi!
‎Reimi, ești bine?
‎Fața lui Reimi e…
‎Narumi, e vina ta! E numai vina ta!
‎Doctore, ce face Reimi?
‎Și-a recăpătat cunoștința.
‎Ce ușurare!
‎Dar e ceva ciudat. ‎Va trebui să vedeți singură.
‎Ce naiba?
‎Ce se întâmplă?
‎I s-a întors fața!
‎Da. Un strat nou a apărut ‎de sub stratul tăiat.
‎Nu are nicio logică.
‎Priviți!
‎Ce e asta?
‎Fiica dvs. e formată ‎din mai multe straturi.
‎Poftim?
‎Nu are creier, organe, oase ‎sau orice altceva te-ai aștepta.
‎Straturile pe care le vedeți ‎sunt epidermice.
‎Pe scurt, corpul fiicei dvs. ‎e alcătuit din straturi de piele.
‎Nu fi ridicol! Nu e momentul pentru glume.
‎Aș vrea să fi fost o greșeală.
‎E groaznic!
‎Reimi!
‎Atunci…
‎arată exact ca o prăjitură ‎Baumkuchen.
‎E ca un copac.
‎Aveți dreptate.
‎Corpul ei îmi amintește ‎de inelele de creștere ale unui copac.
‎Poate că și straturile ei ‎exprimă tot vârsta.
‎Poftim?
‎Pe scurt, centrul este ‎cum era ea când era fetus.
‎Mergând către exterior,
‎unu, doi, trei, patru, ‎cinci, șase, șapte, opt,
‎nouă, zece, unsprezece, ‎doisprezece, treisprezece, paisprezece,
‎cincisprezece, 16, 17, 18, 19,
‎și, în sfârșit, 20 de ani.
‎Stratul superior este ‎forma actuală a fiicei dvs.
‎Dle doctor, înseamnă că trupul ‎lui Reimi din copilărie e înăuntrul ei?
‎Da, ar fi posibil ‎din punct de vedere fizic.
‎O să analizăm în detaliu ‎corpul fiicei dvs.
‎- E crucial pentru tratamentul ei. ‎- Nu, doctore.
‎O iau acasă pe Reimi.
‎Narumi, Remi va fi externată ‎când i se va vindeca cicatricea.
‎Mă bazez pe tine.
‎Mamă, ăsta e un blestem.
‎Ce?
‎Îți amintești situl arheologic?
‎Mormântul de la Ajime Shell Mound?
‎Încă îmi amintesc poza straturilor ‎de pământ din jurul craniului.
‎Arăta exact ca RMN-ul lui Reimi.
‎Mormântul era blestemat.
‎Tata ar fi trebuit să-l lase în pace.
‎După aceea, ‎sănătatea lui mintală s-a șubrezit.
‎A murit la nouă ani după ce a săpat acolo.
‎Dar nu s-a terminat acolo.
‎Blestemul a afectat-o pe Reimi ‎când s-a născut un an mai târziu.
‎Dar m-a afectat și pe mine.
‎Dovada e aici. Uite!
‎Și eu am o structură stratificată.
‎Reimi, nu te mai doare rana?
‎Nu, mamă.
‎Reimi, nu-ți face griji pentru cicatrice!
‎O să mă ocup eu de ea.
‎Bine.
‎Așa te vreau!
‎Am o idee.
‎Vom organiza o comemorare ‎pentru craniul ăla.
‎Îl împrumutăm de la Universitatea Seito…
‎O comemorare? ‎Eu nu particip la o asemenea mascaradă.
‎Dar…
‎Mamă, nu vom ști până nu încercăm.
‎E un blestem, totuși.
‎Nu e niciun blestem, Reimi.
‎- E o boală, dar văd eu ce-o să fac. ‎- Dar…
‎Ce poți să faci?
‎- Voi găsi un medic renumit și… ‎- Gata cu prostiile astea!
‎Mă îndoiesc ‎că medicina modernă are un leac.
‎Nu mă trata ca pe un copil! ‎Sunt adultă acum!
‎Reimi!
‎Nu mă atinge! Mă dezguști!
‎M-am săturat până peste cap de tine!
‎Accidentul s-a întâmplat doar din vina ta!
‎Reimi?
‎Mă auzi?
‎Răspunde dacă mă auzi, Reimi de doi ani.
‎Adorabilă Reimi, răspunde-i mamei!
‎Știu că mă auzi, Reimi.
‎Reimi, când îmi vei putea răspunde?
‎Reimi?
‎Reimi.
‎De ce nu-mi răspunzi?
‎Știu că ești acolo. Ești acolo.
‎Mamă.
‎Ridică-mă!
‎Mamă, ridică-mă!
‎Reimi! Chiar m-ai auzit. ‎N-am mai auzit vocea aia de ani întregi.
‎Dă-mi drumul de aici!
‎Mamă, dă-mi drumul de aici!
‎Vrei să ieși de acolo? Biata de tine!
‎Mă întreb dacă pot face ceva.
‎Reimi? Ce s-a întâmplat?
‎Mamă, ce faci? Ai înnebunit?
‎E în regulă. Îndepărtez stratul afectat.
‎Trebuie să îndepărtez toate straturile ‎ca să ajung la Reimi de doi ani.
‎Trebuie să termin cât e leșinată.
‎Mamă!
‎Mamă.
‎Mamă! Dă-mi drumul mai repede!
‎Da, micuța mea Reimi.
‎Te scot ‎din spațiul ăla înghesuit și întunecat.
‎Așteapt-o pe mami! Trebuie să fim atente.
‎Mamă, oprește-te!
‎Nu! Mai sunt multe!
‎Aproape am terminat. Încă puțin!
‎Mamă, ia-mă de-aici!
‎În sfârșit!
‎În sfârșit, o văd iar pe Reimi de doi ani.
‎Așteaptă! Îți desfac tot corpul.
‎Narumi, ajută-mă!
‎Acum!
‎Ce? Ce-i asta?
‎Ce e asta?
‎Mamă.
‎Mamă?
‎Mamă, ce faci?
‎Mi-a venit o idee grozavă.
‎Cred că și eu sunt blestemată.
‎Așa că o să-mi curăț ‎straturile de piele până la 38 de ani
‎și o voi naște iar pe Reimi.
‎Fii atentă, Narumi!
‎Încep.
‎Mamă.
‎Mamă, ia-mă de-aici!
‎MANIACUL
‎Deseori visez oceanul.
‎E mereu același vis.
‎Plutesc prin adâncurile oceanului.
‎Apoi întâlnesc pești uriași și neobișnuiți ‎ce au supraviețuit din timpuri străvechi.
‎Era ca și cum întregul univers ‎uitase că există.
‎„CREATURA DE PE MAL”
‎E real?
‎Uite! Are proeminențe ciudate ‎pe tot corpul.
‎Ce ar putea fi?
‎Probabil că acele proeminențe ‎străluceau ca un pește undițar.
‎Oare acest animal uriaș a înotat ‎în abisul întunecat al oceanului
‎în timp ce emitea lumină?
‎Îmi dă fiori doar când mă gândesc.
‎Se tot adună curioșii.
‎Ai dreptate.
‎- Spune poliției să-i oprească! ‎- Da, domnule.
‎Ce cald e azi!
‎Ce e? Te simți rău?
‎Da, puțin.
‎Sunt amețită.
‎Nu mă mir, cu căldura și mirosul ăsta.
‎- Odihnește-te la umbră! ‎- Mulțumesc. Ești drăguț.
‎Vreau să vă cer tuturor ‎să vă îndepărtați de creatură.
‎Să nu puneți mâna!
‎Miroase groaznic.
‎A început să se descompună.
‎Asta e descoperirea secolului. ‎Nu trebuie s-o lăsăm să putrezească așa.
‎Da, să ne grăbim!
‎Ai venit singură azi?
‎Da. După ce am aflat știrea,
‎m-am gândit numai la ea.
‎La fel și eu. Trebuia să vin.
‎Adevărul e că urăsc oceanul și mi-e rușine ‎să recunosc că nu-mi plac peștii.
‎Și eu urăsc oceanul.
‎De ce-l urăști?
‎Îmi pare rău. N-am vrut să fiu indiscret.
‎Nu.
‎O persoană cunoscută s-a pierdut pe mare.
‎Mai știi feribotul care s-a scufundat ‎lângă coasta Izu acum șapte ani?
‎A luat nenumărate vieți.
‎Era și persoana acolo.
‎Îmi pare rău. Îți era prieten?
‎Era logodnicul meu.
‎Pesemne ți-a fost greu.
‎Mă îndoiesc că ar fi supraviețuit.
‎Dle Shiota, ce credeți că e creatura asta?
‎Bună întrebare. Bănuiesc că…
‎Amino, uite!
‎Ce?
‎Corpuri.
‎- Ce se întâmplă? ‎- Văd și eu corpurile.
‎Un monstru ce mănâncă oameni?
‎S-a întâmplat ceva.
‎Ce ciudat!
‎Poziția sugerează ‎că acestea ar fi intestinele.
‎Dar nu par deloc digerate.
‎Nu se leagă.
‎În orice caz, să-i despicăm burta ‎și să scoatem victimele.
‎Poftim?
‎Sunt în viață.
‎Ăsta e… Tadashi!
‎E logodnicul meu pierdut pe mare ‎lângă Izu acum șapte ani!
‎Ești sigură?
‎Da! Sigur e Tadashi!
‎Scufundarea feribotului?
‎Multe dintre victime nu au fost găsite.
‎Deci ăștia erau pasagerii?
‎Au fost înghițiți de această creatură ‎și au supraviețuit șapte ani în burtă?
‎E posibil așa ceva?
‎Tadashi!
‎Sunt eu, Mie!
‎Mie.
‎E ceva în neregulă cu ei.
‎Sunt ca niște paraziți.
‎Paraziți?
‎Da.
‎Cred că s-au hrănit ‎cu nutrienții din intestinul creaturii.
‎Probabil că așa au supraviețuit atât.
‎Înțeleg.
‎Dar chiar e posibil ca oamenii ‎să paraziteze corpul altui animal?
‎Ascultați, târâtoare!
‎Să vă spun despre femeia ‎care a venit ieri?
‎Am fost șocat.
‎Cine știa că există o astfel de persoană?
‎Exact. Nu sunteți de acord?
‎Dar și ea avea insecte pe față.
‎M-au făcut atent.
‎Și asta mi-a salvat viața.