JUNJI ITO MANIAC: JAPANESE TALES OF THE MACABRE
ARKEOLOGINEN JÄTETUNKIO
VAARA
Professori Soya. -Mitä nyt, Yamaoka?
Tästä kerroksesta.
Onko tämä geologinen poimu vai ihmisen tekemä?
Kronologisesti ajatellen se tuskin on poimu.
Se ei näytä lateraalipaineen puristamalta, mutta mikä sai sen poimuttumaan näin?
Eikö tuo näytäkin selällään makaavalta ihmiseltä?
Siinä on horisontaalikerroksiakin.
Yritä kaivaa vähän sen alle. -Selvä.
Hei, professori.
Se vaikuttaa muinaiselta ihmiseltä.
Se on pienen lapsen kallo.
Onko näiden luiden ja kerrosten välillä jokin yhteys?
Se voi olla jonkinlaisen rituaalin jäänne.
Millaisen? -Se näyttää haudalta.
He peittivät kehon hitaasti ohuilla savikerroksilla.
Kun kerroksia lisättiin, siitä kasvoi ihmisen muotoinen hautakumpu.
Sittenkö kumpu hautautui maahan?
Se on vain hypoteesi,
mutta ehkä vastaus löytyy kerroksia analysoimalla.
Siinä tapauksessa tämä olisi suuri löytö.
Niin olisi.
Tämä on mahtavaa.
Sääennuste ei puhunut sateesta.
Yamaoka, peitetään paikka nopeasti. -Joo.
Hei, sataa! Tuokaa pressut! Vauhtia!
KAUHUN KERROSTUMAT
Reimi, isäsi kuoleman 13. muistotilaisuus oli tosi pitkä,
mutta jaksoit hyvin. Olet varmaan väsynyt.
Älä sano noin, äiti. En ole enää lapsi. Kyllä minä muistotilaisuuden jaksan.
Niinkö? Kun olit pieni, aloit heti kiusata minua.
Toistit: "Ota syliin, äiti." Olit todella suloinen.
Riittää jo.
Hän tosiaan oli suloinen.
Olit mainoksissakin ja sait paljon huomiota.
Miksi lopetit sen? Sinusta olisi voinut tulla tähti.
Narumi, en minä kestäisi sellaista.
Olen introvertti ja elän menneisyydessä.
Oli liian vaikeaa olla viihdyttäjä. Halusin, että äitini jumaloi minua.
Voi, Reimi!
Anteeksi. En tiennyt, että tunsit niin. -Ei, älä siitä huoli.
Olisitpa taas kaksivuotias, jotta voisin hemmotella sinut pilalle!
Pitelisin tiukasti sylissäni!
Olet huolehtinut hänestä hyvin. Miten hän ei muka olisi onnellinen?
Maksoit hänen tuntinsa ja kaiken.
Käytit paljon aikaa ja rahaa hänen hampaidensa korjaamiseen,
mutta minun hampaitani et korjauttanut. Siksi hampaani ovat vinot.
Narumi, jos sinulla on sanottavaa, sano se.
Älä sääli itseäsi. Reimi oli viihdyttäjä, joten se oli luonnollista.
Se ei loppunut, kun hän lähti alalta.
Reimillä oli potentiaalia. Siksi yritin niin.
Sinua ei voinut auttaa,
koska olet ruma.
Mitä sanoit?
Narumi, varo!
Oletteko kunnossa?
Reimi, oletko kunnossa?
Reimin kasvot ovat…
Tämä on kokonaan sinun syytäsi!
Tohtori! Miten Reimi voi?
Hän tuli tajuihinsa.
Mikä helpotus.
Mutta hänessä on jotain outoa. Teidän täytyy nähdä se itse.
Mitä ihmettä?
Mitä tämä on?
Hänen kasvonsa palasivat!
Aivan. Uusi kerros ilmestyi irronneen kerroksen alta.
Siinä ei ole järkeä.
Katsokaa.
Mikä tuo oikein on?
Tyttäresi koostuu monista kerroksista. -Mitä?
Hänellä ei ole aivoja, elimiä, luita eikä mitään muutakaan.
Nämä ovat kaikki epidermaalisia kerroksia.
Lyhyesti sanottuna tyttäresi keho koostuu ihokerroksista.
Älä ole naurettava. Nyt ei ole vitsien aika.
Kunpa se olisikin jonkinlainen virhe.
Tämä on kauheaa! Reimi!
Sittenhän hän on kuin baumkuchen-kakku!
Hän on kuin puu!
Olet oikeassa.
Hänen kehonsa rakenne muistuttaa puun kasvurenkaita.
Ehkä hänenkin kerroksensa ovat kasvujälkiä.
Mitä?
Lyhyesti sanottuna keskipiste on hänen sikiömuotonsa.
Siitä eteenpäin alkavat ikävuodet yksi, kaksi, kolme, neljä, viisi,
kuusi, seitsemän, kahdeksan,
yhdeksän, kymmenen, 11, 12, 13, 14,
15, 16, 17, 18, 19 -
ja lopulta 20.
Tämä pintakerros on tyttäresi nykyinen muoto.
Onko siis Reimin lapsuuden keho hänen sisällään?
Kyllä, se olisi fyysisesti mahdollista.
Tehdään tyttäresi keholle perusteellinen tutkimus.
Se on tärkeää hoidon kannalta. -Ei, tohtori.
Vien hänet kotiin.
Reimi pääsee kotiin, kun arvet alkavat parantua.
Luotan apuusi.
Äiti, tämä on kirous. -Mitä?
Muistatko sen Ajimen arkeologisen tunkion haudan?
Muistan yhä kuvan niistä kerroksista sen kallon ympärillä.
Se näytti aivan Reimin magneettikuvalta.
Se hautakumpu oli kirottu.
Isän olisi pitänyt antaa sen levätä rauhassa.
Sen jälkeen hänen mielenterveytensä alkoi rakoilla.
Hän kuoli 9 vuotta kaivauksien jälkeen,
mutta se ei päättynyt siihen.
Kirous vaikutti Reimiin, kun hän syntyi vuotta myöhemmin.
Se vaikutti myös minuun.
Todisteet ovat tässä. Katso.
Minullakin on kerroksellinen rakenne.
LASTENSUOJELU
Reimi, sattuuko haavaasi yhä?
Ei, äiti.
Älä huoli arvesta. Minä korjaan kaiken.
Selvä.
Hyvä tyttö.
Hei, sain idean.
Järjestetään muistotilaisuus sille pääkallolle.
Kysymme Seiton yliopistolta, voimmeko lainata sitä…
En osallistu sellaiseen epätieteelliseen farssiin!
Mutta…
Emme voi tietää, jos emme yritä. Sehän on kuitenkin kirous.
Ei se ole kirous eikä mitään sellaista. Se on sairaus, mutta teen asialle jotain.
Mitä sinä sille voit tehdä?
Etsin kuuluisan lääkärin, ja… -Lopeta tuo lapsellinen hömppä.
Lääketiede tuskin tähän auttaa!
Älä kohtele minua kuin lasta! Olen aikuinen!
Reimi!
Älä koske! Ällötät minua! En jaksa sinua enää!.
Onnettomuus oli sinun syytäsi!
Reimi.
Kuuletko minua?
Vastaa, jos kuulet, kaksivuotias Reimi.
Suloinen pikku Reimi, vastaa äidille. Tiedän, että kuulet minut.
Reimi, milloin voit vastata?
Reimi.
Mikset vastaa? Tiedän, että olet siellä sisällä.
Äiti.
Ota syliin.
Äiti, nosta minut syliin.
Reimi, sinä siis kuulit. En ole kuullut tuota ääntä aikoihin.
Päästä minut ulos. Äiti, päästä minut pois täältä.
Haluatko ulos? Voi raukkaa! Voinkohan minä tehdä jotain?
Reimi, mikä hätänä?
Äiti, mitä sinä teet? Oletko seonnut?
Ei tämä mitään. Poistan vain vahingoittuneen kerroksen.
Kuorin, kunnes kaksivuotias Reimi näkyy.
Se täytyy tehdä, kun hän on tajuton.
Äiti!
Äiti.
Äiti, päästä minut ulos.
Kyllä, pikku Reimi.
Päästän sinut sieltä pimeästä ahtaasta paikasta.
Odota äitiä. Meidän on oltava varovaisia.
Äiti, lopeta!
Ei, tätä riittää vielä!
Melkein valmista. Vain vähän lisää.
Äiti, ota syliin.
Vihdoinkin.
Saan vihdoin taas nähdä kaksivuotiaan Reimin.
Odota. Kuorin kehosi esiin.
Narumi, auta minua!
Heti!
Hei, mitä tämä on?
Mitä tämä on?
Äiti.
Äiti, mitä sinä teet?
Sain hyvän idean. Kirous tarttui varmasti minuunkin.
Kuorin siis ihoni 38-vuotiaan itseni tasolle -
ja synnytän Reimin uudestaan.
Katsohan tätä.
No niin.
Äiti.
Äiti, nosta minut syliin.
Uneksin usein merestä.
Se on aina sama uni.
Ajelehdin meren syvyyksissä.
Sitten kohtaan isoja ja ällöttäviä kaloja,
jotka ovat selvinneet muinaisista ajoista asti.
On kuin koko universumi olisi unohtanut niiden olemassaolon.
RANTAAN AJAUTUNUT OLIO
Onko se oikea?
Katso. Sen kehossa on outoja ulkonemia. Mitäköhän ne ovat?
Ulkonemat luultavasti hehkuivat kuin krotilla.
Uikohan tämä syvänmeren pimeyksissä, kun sillä on tuollaiset hehkuvat ulokkeet?
Ajatuskin aiheuttaa kylmiä väreitä.
Töllistelijöiden virta on loputon.
Olet oikeassa.
Käske poliisin pitää heidät etäällä. -Selvä.
Tänään on kuuma.
Mikä hätänä? Onko huono olo?
Kyllä vähän.
Minua huimaa.
Ei yllätä tässä kuumuudessa ja lemussa.
Sinun pitäisi levätä varjossa. -Kiitos. Olet tosi kiltti.
Pyydän kaikkia siirtymään etäämmälle. Älkää koskeko olentoon!
Se haisee kamalalta.
Se on alkanut mädäntyä.
Tämä on vuosisadan löytö. Emme saa antaa sen mädäntyä näin.
Kiirehditään.
Tulitko tänään yksin?
Kyllä. Kuultuani uutisen en voinut lakata ajattelemasta sitä jostain syystä.
Sama täällä. Minun oli pakko tulla.
Totta puhuen vihaan merta, ja hävettää myöntää, etten pidä kaloista.
Minäkin vihaan merta.
Miksi sinä vihaat sitä?
Anteeksi. Ei ollut tarkoitus udella.
Ei se mitään.
Eräs tuttuni vain eksyi merelle.
Muistatko lautan, joka upposi Izun rannikolla seitsemän vuotta sitten?
Se vaati lukemattomia henkiä. Se tuttuni oli sillä lautalla.
Olen pahoillani. Oliko hän ystäväsi?
Hän oli sulhaseni.
Se oli varmasti rankkaa.
Tuskin hän siitä selvisi.
Herra Shiota, mikä luulet tämän olennon olevan?
Hyvä kysymys. Paras arvioni on…
Amino, katso.
Mitä?
Ruumiita.
Jotain tapahtui.
Outoa.
Tämä vaikuttaa olevan sen suoliston alueella.
He eivät kuitenkaan vaikuta yhtään sulaneilta.
Järjetöntä.
Avataan kuitenkin sen vatsa ja poistetaan uhrit.
Mitä?
He ovat elossa.
Tämä on… Tadashi!
Hän on merellä seitsemän vuotta sitten kadonnut sulhaseni!
Oletko varma?
Kyllä! Tämä on varmasti Tadashi!
Izun uponnut lautta. Monia sen uhreja ei koskaan löydetty.
Ovatko nämä siis sen matkustajia?
Selvisivätkö he muka seitsemän vuotta sen suolistossa?
Onko se edes mahdollista?
Tadashi! Minä tässä, Mie!
Mie.
Heissä on jotain outoa.
He ovat kuin loisia.
Loisiako?
Niin.
Heidän on täytynyt syödä olennon suoliston ravinteita.
Siksi he varmaan selvisivät niin kauan. -Vai niin.
Onko ihmisen tosiaan mahdollista loisia toisen olennon kehossa?
Tekstitys: Antti Rinta-Loppi
Kuunnelkaa, ötökkäni. Kerronko naisesta, joka kävi eilen?
Olin järkyttynyt. En olisi arvannut, että sellainen henkilö on olemassa.
Aivan. Kai olet samaa mieltä?
Hänellä oli myös hyönteisiä kasvoillaan.
Ne kehottivat tarkkaavaisuuteen. Se pelasti henkeni.