JUNJI ITO MANIAC
ÅR 1996
AJIME ARKÆOLOGISKE FUND
FARE
Professor Soya.
Hvad er der, Yamaoka?
Angående dette lag.
Er det en geologisk fold eller en menneskeskabt aflejring?
Kronologisk set kan jeg ikke tro, at det er en fold.
Det ser ikke ud til at have været udsat for lateralt pres.
Men hvordan kom dette lag til at se sådan ud?
Ligner det ikke profilen af en, der ligger på ryggen?
Og der er også vandrette lag.
Prøv at grave lidt ned under det.
Javel.
Du, professor.
Det ser ud til at være et ældgammelt menneske.
Kraniet af lille barn.
Er der nogen sammenhæng mellem knoglerne og aflejringen?
Det kan være resterne af et ritual.
For eksempel?
Det ligner en begravelse.
De dækkede langsomt kroppen med tynde lag af ler.
Da de lagde lag på lag, blev det en stor, menneskeformet gravhøj.
Så dyngen blev begravet under jorden?
Det er blot en hypotese.
Hvis vi analyserer lagene, finder vi måske et svar.
I så fald er det en stor opdagelse!
Det er det.
Det er utroligt.
Vejrudsigten nævnte ikke noget om regn.
-Yamaoka, lad os sikre udgravningen. -Ja.
Det regner!
Kom med presenningerne! Hurtigt!
"LAG AF RÆDSLER"
ÅR 2017
Reimi, 13-årsdagen for din fars død var godt nok langtrukken.
Men du klarede det så fint. Du må være træt.
Hold op, mor. Jeg er ikke et barn mere. Jeg kan klare en mindehøjtidelighed.
Virkelig? Da du var lille, begyndte du straks at plage mig.
"Bær mig, mor." Du var så sød, Reimi.
Hold så op.
Hun var virkelig nuttet.
Du var endda med i reklamer.
Hvorfor opgav du det?
Du var måske en stjerne nu, hvis du blev ved.
Narumi, det ville jeg ikke kunne håndtere.
Jeg er introvert og er fanget i fortiden.
Det var for hårdt at være entertainer.
Mor skulle forgude mig.
Åh, Reimi!
Tilgiv mig. Jeg vidste ikke, du havde det sådan!
Det skal du ikke tænke på.
Gid du var to år igen, så jeg kunne forkæle dig!
Så ville jeg bære dig og kramme dig!
Du har taget dig godt af Narumi. Hun burde være lykkelig.
Du betalte for hendes undervisning.
Du brugte så meget tid og penge på at få ordnet hendes tænder.
Men du ordnede aldrig mine.
Derfor er mine tænder så skæve.
Narumi.
Hvis du vil sige noget, så sig det. Hold op med at have ondt af dig selv.
Reimi var en entertainer, det gav sig selv.
Det stoppede ikke, da hun forlod branchen.
Reimi havde potentiale. Derfor prøvede jeg.
Men du var håbløs, fordi du er grim.
Hvad sagde du?
Narumi! Pas på!
Er alle okay?
Reimi!
Reimi, er du okay?
Reimis ansigt er…
Narumi, det er din skyld! Det hele er din skyld!
Doktor! Hvordan har Reimi det?
Hun er ved bevidsthed igen.
Sikken lettelse.
Men der er noget mærkeligt ved hende. I skal selv se det.
Hvad i alverden?
Hvad sker der?
Hendes ansigt er tilbage!
Ja. Et nyt lag dukkede op fra under det lag, der blev skåret af.
Det giver ingen mening.
Se lige her.
Hvad er det?
Din datter består af mange lag.
Hvad?
Hun har ingen hjerne, organer, knogler eller andet, man forventer at se.
De lag, du ser her, er overhudslag.
Din datters krop består af lag på lag af overhud.
Vær ikke fjollet. Du skal ikke lave sjov med det her.
Jeg ville ønske, der var tale om en fejl.
Det er forfærdeligt!
Reimi!
Det betyder,
at hun er ligesom en lagkage!
Hun er som et træ!
Du har ret.
Hendes kropsstruktur minder om årringe i et træ.
Måske er hendes lag også rester fra hendes vækst.
Hvad?
Midtpunktet er, hvordan hun var, da hun var foster.
Og bevæger man sig udad,
et år, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte,
ni, ti, elleve, tolv, tretten, fjorten,
femten, seksten, sytten, atten, nitten
og endelig 20 år.
Det øverste lag er din datters nuværende form.
Betyder det, at Reimis barndomskrop er inde i hende?
Ja, det tror jeg ville være fysisk muligt.
Lad os foretage en grundig undersøgelse af din datters krop.
-Det er afgørende for behandlingen. -Nej, doktor.
Jeg tager Reimi med hjem.
Narumi, vi får Reimi udskrevet, så snart arret begynder at hele.
-Jeg regner med din hjælp. -Mor, det er en forbandelse.
Hvad?
Kan du huske udgravningsstedet?
Graven ved det arkæologiske fund i Aijme?
Jeg kan stadig huske billedet af jordlagene omkring kraniet.
Det lignede MR-scanningen af Reimi.
Den gravhøj var forbandet.
Far skulle have ladet den hvile i fred.
Derefter begyndte hans mentale helbred at skrante.
Han døde ni år efter den udgravning.
Men det endte ikke der.
Forbandelsen påvirkede Reimi, da hun blev født et år senere.
Men den påvirkede også mig.
Beviset er lige her. Se.
Jeg har også en lagdelt struktur.
Reimi, gør dit sår ikke ondt længere?
Nej, mor.
Reimi, du skal ikke bekymre dig om arret.
Jeg gør det godt igen!
Okay.
Dygtig pige.
Jeg har en idé.
Lad os holde en mindehøjtidelighed for kraniet.
Vi spørger Seito Universitet, om vi kan låne det…
Jeg vil ikke deltage i sådan en uvidenskabelig farce!
Men…
Mor, vi ved det ikke, hvis ikke vi prøver. Det er trods alt en forbandelse.
Det er ikke nogen forbandelse, Reimi.
Det er en sygdom, men jeg vil gøre noget ved det.
Men hvad kan du gøre?
-Jeg finder en kendt læge, og… -Hold så op med de dumme julelege.
Jeg tvivler på, at moderne medicin har en kur!
Behandl mig ikke som et barn! Jeg er voksen nu!
Reimi!
Rør mig ikke! Jeg væmmes ved dig!
Jeg er så træt af dig!
Ulykken var din skyld!
Reimi?
Kan du høre mig?
Svar, hvis du kan høre mig, Reimi, to år.
Søde lille Reimi, svar mor.
Jeg ved, du kan høre mig, Reimi.
Reimi, hvornår vil du være i stand til at svare mig?
Reimi?
Reimi.
Hvorfor vil du ikke svare mig?
Jeg ved, du er der. Du er lige der.
Mor.
Mama.
Løft mig op.
Mor, løft mig op.
Reimi! Så hørte du mig altså. Jeg har ikke hørt den stemme i evigheder.
Slip mig ud herfra.
Mor, slip mig ud herfra.
Vil du ud derfra? Åh, din stakkel!
Gad vide, om jeg kan gøre noget.
Reimi? Hvad er der galt?
Mor, hvad laver du? Er du blevet vanvittig?
Det er fint. Jeg fjerner bare det beskadigede lag.
Jeg må fjerne alle lagene, indtil jeg når toårige Reimi.
Jeg må gøre det færdigt, mens hun er bevidstløs!
Mor!
Mor.
Mor? Skynd dig at få mig ud.
Ja, min elskede lille Reimi.
Jeg får dig ud af det mørke, trange rum.
Vent på mor. Vi må være ganske forsigtige.
Mor, stop!
Nej! Der er mere endnu!
Jeg er der næsten. Bare lidt mere!
Mor, løft mig op.
Endelig.
Jeg kan endelig se to år gamle Reimi igen.
Vent lidt. Jeg skræller også din krop for dig!
Narumi, giv mig en hånd!
Nu!
Hvad? Hvad er det?
Hvad er det her?
Mor.
Mor?
Mor, hvad laver du?
Jeg fik lige en god idé.
Forbandelsen må også gælde mig.
Så jeg skræller min hud af ned til mit 38-årige jeg
og føder Reimi igen!
Se her, Narumi.
Så er det nu!
Mor.
Mor, løft mig op.
Jeg drømmer ofte om havet.
Det er altid den samme drøm.
Jeg flyder gennem havets dyb.
Så møder jeg fisk, enorme og uhyggelige, der har overlevet siden oldtiden.
Det var, som om hele universet havde glemt, at de eksisterede.
"TINGEN DER DREV I LAND"
Er den ægte?
Se. Der er mærkelige fremspring over hele dens krop.
Hvad kan det være?
De fremspring glødede sikkert ligesom en havtaskes.
Tror du, det enorme væsen svømmede rundt i det mørke havdyb,
mens den udsendte sit svage lys?
Tanken alene giver mig kuldegysninger.
De nysgerrige folk strømmer til.
Du har ret.
-Bed politiet om at holde dem væk. -Javel.
Det er så varmt i dag.
Hvad er der galt? Er du utilpas?
Ja, en smule.
Jeg er svimmel.
Det er forståeligt med varmen og lugten.
-Hvil dig lidt i skyggen. -Tak. Det er sødt af dig.
Jeg vil bede alle om at træde væk fra væsenet!
Rør det ikke!
Det lugter forfærdeligt.
Det er begyndt at gå i forrådnelse.
Det er århundredets opdagelse. Vi må ikke lade det rådne sådan.
Ja, lad os skynde os.
Er du her alene i dag?
Ja. Da jeg hørte nyheden, kunne jeg ikke slå den ud af hovedet.
Det samme her. Jeg måtte bare komme.
Faktisk hader jeg havet, og jeg er flov over at indrømme, jeg ikke kan lide fisk.
Jeg hader også havet.
Hvorfor hader du det?
Undskyld. Jeg ville ikke snage.
Det er okay.
En, jeg kendte, forsvandt til søs.
Kan du huske færgen, der sank ud for Izu for syv år siden?
Utallige mennesker mistede livet.
Vedkommende var om bord.
Det gør mig ondt. En af dine venner?
Han var min forlovede.
Det må have været hårdt.
Jeg tvivler på, at han overlevede.
Hvad tror du, det er for et væsen, Shiota?
Godt spørgsmål. Mit bedste bud er…
Amino, se.
På hvad?
Lig.
-Hvad sker der? -Jeg kan også se lig der.
Et menneskeæder-uhyre?
Der er sket noget.
Hvor sært.
Lokationen antyder, at det her er dens tarme.
Men de virker ikke det mindste fordøjede.
Det hænger ikke sammen.
Lad os under alle omstændigheder åbne maven og få ofrene ud.
Hvad?
De er i live.
Det her er… Tadashi!
Det er min forlovede, der var forsvandt til søs ud for Izu!
Er du sikker?
Ja! Det er helt sikkert Tadashi!
Izu-færgen?
Mange af ofrene blev aldrig fundet.
Så det her er passagererne?
De blev slugt af dette væsen og har overlevet syv år i dets mave?
Er det overhovedet muligt?
Tadashi!
Det er mig, Mie!
Mie.
Der er noget galt med dem.
De er som parasitter.
Parasitter?
Ja.
De må have levet af næringsstofferne i væsenets tarme.
Det er nok sådan, de overlevede så længe.
Jaså.
Men er det muligt for mennesker at parasitere et andet væsens krop?
Tekster af: Hani Abildskov Abu-Khalil
Hør her, mine kryb.
Vil I høre om kvinden, der kom forbi i går?
Jeg var rystet.
Tænk, at sådan en person eksisterede.
Nemlig. Er I ikke enige?
Men hun havde også insekter i ansigtet.
De bad mig bemærkede det.
Og det reddede mit liv.