JUNJI ITO MANIAC: JAPANESE TALES OF THE MACABRE
Perfekt väder och en bra bil. Det är rena himmelriket.
Jag känner min storebror. Du ser fram emot att få träffa Izumi.
Vad pratar du om, Kaoru?
Jag följde med för att jag är orolig för min kära lillasyster.
Visst.
Men Izumi lät glad när jag sa att du skulle följa med.
Verkligen?
-Vad? -Inget.
Hallå! Kör inte så fort. Du fick ju nyss körkort!
Slappna av.
TOMB TOWN
Det är verkligen långt. Du kanske borde ta en paus.
Jag klarar mig. Men har vi verkligen kört rätt?
Jag tror det, men…
-Va? Ge mig kartan. -Hallå!
Lär dig hur man läser en karta.
Tsuyoshi, se upp!
VARNING FÖR JORDSKRED
Åh nej.
Hallå! Kan du höra mig?
Det här är illa.
Nå?
Hjälp mig lägga henne i bilen! Hon måste till sjukhuset!
Kaoru?
Visst.
Det här ser illa ut. Ansiktet är uppsvällt.
Hon har ingen puls. Vi måste skynda oss till sjukhuset!
Skynda på!
Är hon död?
Vi kör genom stan och letar sen upp en bra plats.
Bergen vore bäst.
Vad är det?
Det ser ut som en gravsten.
Varför skulle det finnas en grav mitt på vägen?
Vad är det som pågår?
Vi måste vända och leta nån annanstans.
Tusan också. Varför måste det hända nu?
Det var en rätt rejäl smäll.
-Gravstenen gick av. -Gravstenen?
-Ni är visst inte härifrån? -Det stämmer.
Det behövs en domkraft för att lyfta bilen.
Skynda på. Hämta domkraften.
Det måste ligga en i bakluckan.
Vi hjälper till.
Okej.
Det här leder nog till otur.
-Hoppas ni slipper förbannelser. -Ja.
-Verkligen. -Låt oss få det överstökat.
-Tack för hjälpen. -De sticker ju upp mitt i vägen.
-Inte konstigt att ni körde på en. -Ni sa att de var gravstenar.
Ja, det stämmer.
Förr var det bara för folk som dött i trafikolyckor.
Men nu är det andra också.
Men varför står de mitt i vägen?
-För att det var där de dog. -Dog de på vägen?
Va? Kom ni verkligen hit utan att veta nånting?
Hur kommer vi fram?
Ni kan använda sidogatorna. Vissa har färre gravar.
Kaoru.
-Ni är så sena att jag blev orolig. -Izumi.
Är du okej? Har det hänt nåt?
Känner du de här två, Izumi?
Ja, de är här för att hälsa på under sommarlovet.
-Visa dem alla sevärdheter. -Inte för att det finns några!
Det måste ha varit en chock.
Ja, först. Jag kunde inte fatta att det fanns gravar på vägen.
Men jag är van vid det nu. Jag glömde nästan. Titta här.
En gravsten för nån som bodde här tidigare.
Personen dog här.
Men om sanningen ska fram gillar jag inte att ha en grav i huset.
Så här i staden placerar folk graven där nån dör?
Jag antar att man kan säga det.
Ni ser inte så pigga ut.
Vi mår bra. Den långa bilturen var lite energikrävande.
Eller hur, Kaoru?
Ja.
Vi har tid innan middagen, så jag visar er runt i stan.
Det blir väl en skön omväxling?
Det låter bra! Kom, så går vi!
-Det är gravar överallt. -Vi försöker se till att folk dör ute.
De förs till en tom tomt precis innan döden.
Oj, vilken konstig sedvana.
Placeras graven på dödsplatsen av nåt särskilt skäl?
-Vad kan vi annars göra? -Vad menar du?
Det finns inget skäl. Det har alltid varit så.
-Skynda på! -Ja, doktorn.
Vi måste skynda oss innan han dör!
Skynda på!
Lägg ner honom.
-Vad händer? -En patient är döende.
Sjukhuset får inte bli fullt av gravar, så patienterna bärs ut.
Så behandlar man de döende här. Grymt, eller hur?
Stackars liten. Den måste ha blivit påkörd.
Vi begraver den nånstans.
-Tsuyoshi, rör den inte!- Va?
Den kan inte vila i frid om du gör det. Låt den bara vara.
Då placeras det en gravsten där.
En gravsten?
Kaoru?
-Är det nåt som oroar dig? -Den här stan har gjort henne förvirrad.
Jag beklagar.
-Den är ganska unik, va? -Det är inte det.
Jag blev åksjuk på vägen hit.
Jag är fortfarande lite illamående. Det är problemet.
-Förlåt att jag inte märkte det. -Ingen fara.
-Hon repar sig snart. -Men du borde ta det lugnt. Vi går hem.
Okej.
Är det därför gravstenarna har olika storlek?
-Är de små för hundar och katter? -Alla levande varelser får gravstenar.
Jag kommer in, Izumi.
-Här är nåt kallt att dricka. -Tack, mamma.
Är Kaoru okej?
Jag mår bra nu.
Verkligen? Så skönt. Izumi, har inte Ayumi kommit hem än?
Jag har inte sett henne sen hon gick till bergen i morse.
Vad konstigt. Jag undrar var hon håller hus.
Vem är Ayumi?
-Min lillasyster. -Va?
Mår hon bra?
Hon är fortfarande vild. Riktigt besvärlig.
Är Ayumi inte hemma än?
Hon skulle upp i bergen, sa hon.
Hon kan ha gått vilse eller blivit kidnappad.
Säg inte så.
-Ring polisen genast. -Okej.
Pappa.
-Det ordnar sig. Jag går och letar. -Jag följer med!
Nej, det är för farligt. Vänta här med din mamma.
Kaoru.
Hur såg Ayumi ut?
Hon var lite kortare än jag, men hon var smal.
Och hennes hår?
Det var långt.
Hon hade ofta flätor.
Är tjejen i bakluckan…
Din idiot!
Du borde ha märkt det på en gång!
Ansiktet var för svullet för att jag skulle se det.
Försök låtsas som ingenting.
Ayumi Murakami, 15 år.
Hon bar randig tröja och vita shorts.
Och hon hade ett armband med en bjällra på.
Förlåt. Ni kom för att ha kul, och nu händer detta.
Nej, vi är också oroliga. Men det ordnar sig, Izumi.
De hittar henne säkert välbehållen.
Ayumi!
-Ayumi! -Ayumi!
Vi har letat överallt. Hon kanske inte är i bergen.
Kanske hon föll ner i den gamla brunnen?
Hon skulle nog inte överleva ett sånt fall.
Vi tar en titt.
Den gamla brunnen?
-Nå? Ser du nåt? -Nej, jag ser inget.
-Är brunnen så djup? -Ja.
Vi vet inte vem som grävde den, men den är otroligt djup.
Den som ramlar ner här blir aldrig hittad.
Är ni här på besök?
Ända sen urminnes tider
ska de som inte vill vila i frid ha kastats ner där.
Inte vill vila i frid?
Nån dog på sjukhuset igår. Gå dit och titta senare.
Då kommer ni att förstå.
Vad ska vi göra, Tsuyoshi?
-Vi dödade Ayumi. -Jag vet!
-Och vi har hennes kropp gömd i bakluckan. -Jag vet, sa jag!
-Jag försöker lista ut vad jag ska göra! -Några förslag?
Du kan också tänka ut nåt! Men säg inget till nån.
Han vilar i frid tack vare er.
-Det är en lättnad. -Vi vakade över honom hela natten.
Det skulle ha varit jobbigt om nån måste flytta kroppen.
Men det gick bra. Han förstenas precis som han ska.
Imorgon är han en fin gravsten.
Vad är det här?
Vad händer?
-Förvandlas han till sten? -Hallå!
Rör den inte! Den är inte klar än!
Tsuyoshi. Tror du att det här är en dröm?
En mardröm.
Jag hoppas verkligen det.
Jag hoppas det är en dröm.
Nej!
-Är det nåt fel på min bil? -Nej, det är inget.
Vi gick till brunnen vid helgedomen, men det fanns inget där.
Tack för att ni gör så mycket för att hitta Ayumi.
Hur gick det i bergen?
De hittade bromsspår på bergsvägen.
Och i närheten hittade de en blodfläck och lackflagor från en bil.
Polisen utreder saken.
Jag förstår. Men du tror väl inte att Ayumi blev påkörd?
Jag hoppas verkligen inte det.
Ni två borde vila lite.
Jag måste göra en sak.
Titta.
Det är blodfläckar på sätet. Izumi tittade på dem!
Åh, nej. Det såg jag inte.
-Vad ska vi göra nu? -Lugna ner dig!
Men de hittade lackflagor och polisen utreder saken!
-Oroa dig inte. -Jag orkar inte låtsas längre.
Lugna dig, Kaoru.
Lugna dig.
Om Ayumi verkligen dog
och sen blev runtflyttad,
blir hon ingen gravsten.
Blir hon inte?
Jag såg en gång en kropp som inte lyckats förvandlas till sten.
Det fanns inget annat att göra, så de kastade den i brunnen.
Kaoru, Tsuyoshi. Såg ni inget på vägen hit?
Izumi, jag ville berätta…
Kaoru.
Izumi.
Jag beklagar att vi kom så olägligt.
Vi vill inte tränga oss på, så vi åker ikväll.
Tsuyoshi, det är ingen idé.
-Det är meningslöst att fly. -Jag har en idé.
Så länge det saknas bevis…
Här?
-Vad ska du göra? -De hittar henne aldrig i brunnen.
-Tsuyoshi! -Problemet är att bilen är så tung.
Den rör sig bara om jag gasar hårt. Så var det inte igår.
Vad händer?
Jag vet inte. Nu gör vi oss av med kroppen.
Går det så här när kroppen inte vilar i frid?
Vad är det?
Kaoru, hjälp mig.
-Jag vill inte röra den! -Skynda dig!
-Det är så tungt. -Det här är så äckligt.
Kämpa på.
Jag klarar det inte.
Nästan framme.
Det är över.
Det är inte över.
Mardrömmen fortsätter.
Nu och för alltid, tills vi dör.
-Aj. -Vad står på?
Jag skar mig på kroppens vassa delar.
Vad var det?
Syster!
Det är han! Det var han som körde på mig och dödade mig!
Det är han!
Det är Tsuyoshi Yoshikawa!
-Tyst. Tyst! -Tsuyoshi Yoshikawa!
Tyst!
Tsuyoshi? Tsuyoshi!
-Vad är det? -Kaoru?
Inget.
Nu åker vi.
Förlåt. Jag är så ledsen.
Förlåt.
VÅR SISTA VILJA
Undertexter: Villemo Linngård Oksanen
Idag har insekterna följande att säga.
"Det finns lager på lager vid havets botten."
Insekterna förökade sig och tog över ett helt papper.
De skriker och är svåra att förstå.
Det finns tre stora pappersark,
och flera pålar har körts igenom dem underifrån.
Nej! Insekterna väller upp där!