‎MANIACUL JUNJI ITO: ‎POVEȘTI MACABRE JAPONEZE
‎Vremea perfectă și o mașină bine reglată. ‎Sunt în rai.
‎Îmi cunosc fratele mai mare. ‎Te bucuri că o vezi pe Izumi.
‎Ce tot spui, Kaoru?
‎Am venit pentru că-mi fac griji ‎pentru surioara mea.
‎Vezi să nu!
‎Dar Izumi s-a bucurat ‎când i-am spus că vii și tu.
‎Serios?
‎- Ce? ‎- Nimic.
‎Nu conduce așa repede! ‎Abia ți-ai luat permisul!
‎Calmează-te!
‎„ORAȘUL-MORMÂNT”
‎Este departe, nu?
‎Poate ar trebui să faci o pauză.
‎Sunt bine. Dar ești sigură ‎că mergem în direcția bună?
‎Așa cred, dar…
‎- Ce? Dă-mi harta! ‎- Hei!
‎Învață odată să citești harta!
‎Tsuyoshi, ai grijă!
‎ATENȚIE! ALUNECARE DE TEREN
‎Vai, nu!
‎Hei! Mă auzi?
‎E de rău.
‎Ei bine?
‎Ajută-mă s-o duc la mașină! ‎Trebuie s-o ducem la spital.
‎Kaoru!
‎Bine.
‎Arată rău. Are fața tumefiată.
‎Tsuyoshi, nu are puls. ‎Să mergem repede la spital!
‎Grăbește-te!
‎E moartă?
‎Vom trece prin oraș, ‎apoi vom căuta un loc bun.
‎În munți ar fi cel mai bine.
‎Ce e asta?
‎Arată ca o piatră funerară.
‎De ce ar fi un mormânt ‎în mijlocul drumului?
‎Ce se întâmplă?
‎Hai să ne întoarcem ‎și să căutăm în altă parte!
‎La naiba! De ce se întâmplă tocmai acum?
‎Ai lovit-o destul de tare.
‎Piatra funerară s-a rupt în două.
‎Piatră funerară?
‎Nu ești din oraș, presupun?
‎Așa e.
‎Ai nevoie de un cric ca să ridici mașina.
‎Grăbește-te! Adu cricul!
‎Probabil că ai în portbagaj.
‎Te ajutăm noi.
‎Bine.
‎Asta îți va aduce ghinion.
‎- Sper să nu fii blestemat. ‎- Da.
‎- Sigur. ‎- Hai să terminăm odată!
‎Mulțumesc pentru ajutor.
‎Sunt în mijlocul drumului.
‎Nu e vina ta că le-ai lovit.
‎Ați spus că sunt pietre funerare.
‎Da, așa e.
‎Ale celor care au murit ‎în accidente de mașină.
‎Mai sunt și alte morminte.
‎Dar de ce sunt în mijlocul drumului?
‎Fiindcă acolo au murit oamenii.
‎Au murit pe stradă?
‎Ce? Chiar ai venit în oraș ‎fără să știi nimic?
‎Cum trecem de ele?
‎Poți folosi străzile laterale.
‎Unele au mai puține morminte.
‎Kaoru.
‎Ai întârziat și m-am îngrijorat.
‎Izumi.
‎Ești bine? S-a întâmplat ceva?
‎Îi știi cunoști pe cei doi, Izumi?
‎Da, sunt în vizită în vacanța de vară.
‎Arată-le toate atracțiile!
‎Nu că ar fi vreuna!
‎Cred că ați fost șocați.
‎Și eu am fost inițial. Nu-mi venea să cred ‎că sunt morminte pe drum.
‎Dar acum m-am obișnuit.
‎Era să uit. Uitați!
‎E mormântul cuiva care a locuit aici.
‎Au murit aici.
‎Dar adevărul e că nu-mi place ‎să am un mormânt în casă.
‎Deci oamenii din acest oraș ‎fac morminte oriunde moare cineva?
‎Se poate spune și așa.
‎Nu arătați prea bine.
‎Suntem bine. ‎Drumul lung ne-a secat de energie.
‎Nu, Kaoru?
‎Da.
‎Avem timp înainte de cină, ‎așa că vă arăt orașul.
‎Sunt sigură ‎că va fi o schimbare binevenită, nu?
‎Sună bine! Să mergem!
‎Sunt morminte peste tot.
‎Încercăm să moară oamenii afară.
‎Sunt duși pe un loc liber ‎înainte să moară.
‎Măi să fie! Ce obicei ciudat!
‎Care e sensul să pui pietre funerare ‎unde moare cineva?
‎- Ce mai putem face? ‎- Cum adică?
‎Nu are nicio noimă. Așa e obiceiul.
‎- Mai repede! ‎- Da, doctore.
‎Trebuie să ne grăbim, moare!
‎Mai repede!
‎Întinde-l ușor!
‎Ce se întâmplă?
‎Moare un pacient.
‎Nu pot umple spitalul cu morminte,
‎așa că scot pacienții.
‎Așa se tratează muribunzii aici.
‎E cam dur, nu?
‎Săraca de ea! ‎Cred că a fost lovită de o mașină.
‎Hai s-o îngropăm!
‎Tsuyoshi, n-o atinge!
‎Ce?
‎N-o să se poată odihni în pace.
‎Las-o așa!
‎Așa, se va pune o piatră funerară acolo.
‎O piatră funerară?
‎Kaoru?
‎Kaoru!
‎Te macină ceva?
‎Orașul ăsta a tulburat-o.
‎Îmi pare rău!
‎Orașul ăsta e unic, nu?
‎Nu e asta.
‎Mi s-a făcut rău de mașină.
‎Mai simt un pic de greață.
‎Deci asta e problema.
‎Îmi pare rău că n-am observat.
‎E în regulă.
‎O să-și revină imediat.
‎Ar trebui să stai liniștită.
‎Hai să mergem acasă!
‎Bine.
‎De asta-s pietre funerare ‎de mărimi diferite?
‎Cele mici sunt pentru câini și pisici?
‎Se folosesc pentru toate viețuitoarele.
‎Intru, Izumi.
‎Am adus băuturi reci.
‎Mersi, mamă.
‎Kaoru e bine?
‎Mă simt bine acum.
‎Serios? Ce ușurare!
‎Izumi, Ayumi nu s-a întors acasă?
‎N-am mai văzut-o de dimineață, ‎când a plecat la munte.
‎E ciudat. Mă întreb pe unde bântuie.
‎Cine e Ayumi?
‎Sora mea mai mică.
‎Ce?
‎Lui Ayumi îi merge bine?
‎Tot nu s-a liniștit. E o pacoste.
‎Ayumi încă n-a venit acasă?
‎Știu că se dusese pe munte.
‎Poate s-a pierdut sau a fost răpită.
‎Nu spune asta!
‎Sună imediat la poliție!
‎Bine.
‎Tată.
‎O să fie bine. Mă duc s-o caut.
‎Merg și eu.
‎Nu, e prea periculos.
‎Stai aici cu mama ta!
‎Kaoru.
‎Cum arată Ayumi?
‎Era mai scundă decât mine, dar slabă.
‎Și părul?
‎Lung.
‎Îl împletea des.
‎Fata aia din portbagaj…
‎Idioato!
‎Trebuia să observi de la început!
‎Nu mi-am dat seama, avea fața umflată.
‎Încearcă să te porți normal!
‎Ayumi Murakami, 15 ani.
‎Purta o cămașă cu dungi ‎și pantaloni scurți, albi.
‎Și avea o brățară cu clopoțel pe ea.
‎Îmi pare rău!
‎Ați venit la distracție, și acum…
‎Nu, și noi suntem îngrijorați.
‎O să fie bine, Izumi.
‎Sunt sigur că o s-o găsim sănătoasă.
‎Ayumi!
‎- Ayumi! ‎- Ayumi!
‎Am căutat peste tot. Poate nu e în munți.
‎Dacă a căzut în vechea fântână?
‎Probabil n-ar supraviețui ‎unei asemenea căderi.
‎Hai să verificăm!
‎Vechea fântână?
‎Ei bine? Vezi ceva?
‎Nu văd nimic.
‎E chiar atât de adâncă?
‎Da.
‎Nu știm cine a săpat-o, ‎dar e incredibil de adâncă.
‎Nu te-ar găsi nimeni dacă ai cădea.
‎Nu sunteți din oraș?
‎Din cele mai vechi timpuri,
‎trupurile celor care nu se odihnesc ‎în pace au fost aruncate acolo.
‎Nu se odihnesc în pace?
‎Cineva a murit ieri la spital. ‎Mergeți și uitați-vă!
‎Atunci mă veți înțelege.
‎Ce vom face, Tsuyoshi?
‎Am ucis-o pe Ayumi.
‎Știu!
‎Și cadavrul ei e ascuns în portbagaj.
‎Am spus că știu!
‎Încerc să-mi dau seama ce să facem.
‎Ai vreo idee?
‎Gândește-te și tu la ceva!
‎ar nu sufla o vorbă nimănui!
‎Se odihnește în pace datorită ție.
‎Ce ușurare!
‎L-am supravegheat toată noaptea.
‎Ar fi o muncă grea ‎dacă cineva ar trebui să mute cadavrul.
‎Dar a ieșit minunat.
‎Se pietrifică exact la timp.
‎Va fi o piatră funerară grozavă ‎până mâine.
‎Ce e asta?
‎Ce se întâmplă?
‎Se transformă în piatră?
‎Hei, tu!
‎Nu pune mâna! Nu e gata.
‎Tsuyoshi, crezi că totul e un vis?
‎Un vis urât.
‎Sper să fie.
‎Sper să fie un vis.
‎Vai, nu!
‎E ceva în neregulă cu mașina mea?
‎Nu e nimic.
‎Am fost la vechea fântână de la altar, ‎dar nu era nimic acolo.
‎Mulțumesc că ați căutat-o pe Ayumi.
‎Era ceva în munți?
‎Au găsit urme de alunecare ‎pe drumul de munte.
‎În apropiere, au găsit o pată de sânge ‎și urme de vopsea de mașini.
‎Poliția investighează.
‎Înțeleg. Dar nu crezi cu-adevărat ‎că Ayumi a fost lovită de o mașină, nu?
‎Sper că nu.
‎Ar trebui să vă odihniți înăuntru.
‎Eu am ceva de făcut.
‎Uite!
‎E sânge pe scaun.
‎Izumi se uita la el!
‎Vai, nu! N-am observat.
‎Ce facem acum?
‎Calmează-te!
‎Dar au găsit particule de vopsea, ‎iar poliția investighează!
‎Nu-ți face griji!
‎Nu mă mai pot preface.
‎Calmează-te, Kaoru!
‎Calmează-te!
‎Dacă Ayumi chiar a murit
‎și a fost cărată de colo colo,
‎nu se va transforma în piatră funerară.
‎Nu?
‎Am văzut odată cadavrul cuiva ‎care nu s-a transformat.
‎N-aveau ce să-i facă, ‎așa că l-au aruncat în vechea fântână.
‎Kaoru, Tsuyoshi.
‎N-ați observat nimic pe drum încoace?
‎Izumi…
‎voiam să-ți spun…
‎Kaoru.
‎Izumi.
‎Îmi pare rău că am venit ‎într-un moment așa dificil.
‎Nu vrem să te mai deranjăm, ‎o să plecăm diseară.
‎Tsuyoshi, nu are rost.
‎N-are rost să fugim.
‎Am o idee.
‎Câtă vreme nu există dovezi…
‎Aici?
‎Ce vei face?
‎N-o vor găsi niciodată ‎în fântâna aia veche.
‎Tsuyoshi!
‎Problema e că mașina e grea.
‎Nu se mișcă ‎decât dacă apăs tare accelerația.
‎Ieri nu era așa.
‎Ce se întâmplă?
‎Nu știu. Hai să scăpăm de cadavru!
‎Asta se întâmplă ‎când un mort nu se odihnește în pace?
‎Ce s-a întâmplat?
‎Kaoru, ajută-mă!
‎- Nu pun mâna pe aia! ‎- Mai repede!
‎Ce grea e!
‎Ce scârbos!
‎Rezistă!
‎Nu pot să fac asta.
‎Mai avem puțin.
‎S-a terminat.
‎Nu s-a terminat.
‎Coșmarul va continua.
‎Pentru totdeauna, ‎până în ziua în care vom muri.
‎- Au! ‎- Ce s-a întâmplat?
‎M-am tăiat ‎în părțile ascuțite ale corpului.
‎Ce se aude?
‎Surioară!
‎El e! El e cel care m-a lovit și m-a ucis!
‎El e!
‎E Tsuyoshi Yoshikawa!
‎- Taci! ‎- Tsuyoshi Yoshikawa!
‎Taci!
‎Tsuyoshi?
‎Ce s-a întâmplat?
‎Kaoru?
‎Nu e nimic.
‎Să mergem!
‎Îmi pare rău!
‎ULTIMA DORINȚĂ ȘI TESTAMENT
‎Azi, gândacii au ceva de spus.
‎„E strat peste strat pe fundul mării.”
‎Gândacii s-au înmulțit ‎și au pus stăpânire pe hârtie.
‎Acum țipă și sunt greu de înțeles.
‎Sunt trei coli de hârtie mari
‎și câțiva țăruși care ies de dedesubt.
‎Nu! Gândacii se scurg pe acolo!