‎MANIACUL JUNJI ITO: ‎POVEȘTI MACABRE JAPONEZE
‎A trecut un an de când sunt ‎în Japonia și departe de casă.
‎Ai crede că aș fi ușurat, ‎dar mă simt groaznic.
‎Asta pentru că altcineva ‎a locuit aici cât am fost plecat.
‎Și nu oricine. Profesorul meu ‎din gimnaziu și familia lui.
‎Nu-mi venea să cred că trebuia ‎să-mi închiriez casa nouă cuiva.
‎L-am avertizat să nu înfigă ‎atâtea pioneze în perete.
‎Dar ar fi trebuit să plece până acum.
‎Stai! Unde am pus cheia?
‎„MUCEGAI”
‎Ce e mirosul ăsta?
‎Ce naiba e asta?
‎Ce e asta?
‎S-a stricat tot!
‎Ești acolo? Sunt fratele tău.
‎Nu ne-am văzut de mult.
‎Intră!
‎Nu, e târziu. Mă duc acasă.
‎Seiji, vreau o explicație.
‎Nu credeam că te vei întoarce ‎în Japonia așa curând.
‎- N-am avut timp să fac curat. ‎- Nu asta e problema!
‎A făcut asta de oftică, ‎fiindcă n-am vrut să-i închiriez?
‎Mereu mi s-a părut un parșiv, ‎dar nu știam că e chiar așa!
‎Nu cred că a fost din oftică.
‎Atunci ce a fost?
‎Oricum ai da-o, a făcut-o de oftică.
‎Oricum o dai, tot aia e!
‎Nu, e vina mea.
‎Ce?
‎Mă duc să-ți caut câinele.
‎- Pe curând! ‎- Hei!
‎Seiji!
‎Incredibil!
‎Mamă, ce pute!
‎Rogi?
‎Rogi, adică profesorul? Dl Rogi?
‎Se pare că a fost un incendiu ‎și i-a ars casa.
‎Vrea să-ți închirieze casa ‎până o reface pe-a lui.
‎De unde naiba știe că plec în străinătate?
‎Cred că a auzit undeva.
‎Mai scutește-mă!
‎Abia am renovat, ‎și am fost trimis în străinătate.
‎Asta m-a întristat.
‎Știu că îl urai.
‎Dar a fost dirigentele meu. ‎N-am putut să refuz.
‎În plus, ‎a zis că va avea grijă de câinele tău.
‎Chiar și așa…
‎Deci accepți? Rămâne pe duminică. ‎Mă bazez pe tine.
‎Hei, n-am zis că accept!
‎Ce casă albă și frumoasă! E minunată.
‎Vă rog, dle Rogi, să intrăm!
‎Salut!
‎A venit dl Rogi.
‎Salutare!
‎Cât a trecut? Vreo 15 ani?
‎Ai devenit un tânăr minunat.
‎Acum semeni și mai mult cu tatăl tău.
‎Și casa ta e superbă.
‎Ești cel mai realizat ‎dintre toți elevii mei.
‎Nimic nu mă poate face mai fericit.
‎Mai mult,
‎e ca un vis să pot locui ‎într-o asemenea casă.
‎Vă rog, luați-o mai ușor!
‎N-am zis că închiriez casa.
‎În curând plec peste hotare.
‎Nu o pot închiria așa din pripă.
‎Vă rog să căutați în altă parte!
‎Am căutat, dar nu e nimic disponibil.
‎Am devenit o povară pentru rudele noastre.
‎E umilitor. În situația asta mă aflu.
‎Nu avem unde să mergem ‎dacă nu ne închiriezi.
‎Te implor!
‎Tată, îmi place aici.
‎Vreau să locuiesc aici. Hai, tată!
‎Ce zici? Îmi asum responsabilitatea ‎pentru casă cât ești în străinătate.
‎Și eu te implor.
‎Seiji!
‎Vai de mine! Ce e? Îi e foame micuțului?
‎Te rog, Akasaka!
‎Te implor!
‎Ce e umflătura asta ciudată?
‎Nu era aici.
‎Ce naiba se întâmplă? ‎E ceva în neregulă cu casa asta.
‎Ce?
‎La naiba!
‎De ce se-ntâmplă asta?
‎Toată casa asta s-a dus naiba.
‎Seiji, ce naiba a făcut familia aia ‎cu locul ăsta?
‎Unde e Rogi acum?
‎Asta e problema. Nu știu.
‎Au plecat fără o vorbă.
‎Nu și-au refăcut casa? Du-te acolo!
‎Am fost deja.
‎Dar nu au reconstruit-o. E tot o ruină.
‎Ce?
‎Mucegai.
‎Uite, Seiji!
‎Se înrăutățește cu fiecare zi.
‎Uită-te cu atenție! E plin de mucegai.
‎Nici nu pot folosi baia. ‎E foarte rău din cauza umezelii.
‎Dar etajul al doilea e cel mai rău, ‎chiar dacă nu e la fel de umed acolo.
‎E absolut îngrozitor.
‎Nu poți sta aici. ‎Ar trebui să pleci imediat!
‎Știi ceva, nu-i așa?
‎Ce s-a întâmplat cât am fost plecat?
‎De ce ți-e frică?
‎Nu știu nimic. Nu știu.
‎Vorbește, Seiji!
‎Sunt exact la fel!
‎Ce sunt?
‎Casa asta seamănă perfect.
‎Cu cine?
‎Cu copilul!
‎Probabil că e mucegai, cum ai spus.
‎O specie nouă.
‎Le-a infectat bebelușul și fiica.
‎Ești în pericol dacă stai aici.
‎Pleacă acum! Nu trebuie să rămâi!
‎Bine?
‎Bine. Pot sta o vreme la tine?
‎Da. Bună idee.
‎Pa!
‎Rogi.
‎La naiba!
‎Dacă mă gândesc,
‎parcă simt o mâncărime.
‎Ce mă mănâncă!
‎MANIACUL
‎Mă gândeam că te găsesc aici, dragule.
‎Koko.
‎Ce citești azi?
‎Koko!
‎Ce e, Goro?
‎Ce s-a întâmplat cu cartea de aici?
‎Romanul de dragoste ‎Renée of the Winter Wind‎ de Michel Lannes!
‎O citesc eu acum.
‎Nu le lua fără să-ntrebi!
‎Data viitoare să-mi ceri voie, da?
‎E datoria mea să protejez colecția!
‎Nu-mi place să pierd din ochi nicio carte,
‎nici măcar o clipă!
‎- Iartă-mă! ‎- Pune cartea înapoi!
‎Dragul meu, ai un moment?
‎Da, stai puțin.
‎Aproape am terminat.
‎- Ăla e jurnalul tău? ‎- Da, scriu în el.
‎N-am ratat nicio zi.
‎De când aveai patru ani?
‎E plin de amintiri de o viață întreagă.
‎Cărțile îmi modelează trecutul,
‎iar acest jurnal îmi reflectă prezentul.
‎Scrii despre mine?
‎Desigur.
‎Goro, te simți bine?
‎Am visat urât.
‎Tot dispăreau cărțile.
‎A dispărut!
‎Renée of the Winter Wind‎ a dispărut! ‎Unde ai pus-o, Koko?
‎Am pus-o înapoi pe raft. Doar m-ai văzut.
‎Mama prețuia cartea aia!
‎E greu de înlocuit! ‎Nu, îmi trebuie exact cartea aia!
‎E târziu. Hai s-o căutăm mâine!
‎Nu fi ridicolă!
‎Trebuie să scotocesc toate rafturile ‎în noaptea asta!
‎Hell of Thorns, ‎de Tanio Akasabi, a dispărut!
‎E cea mai înfricoșătoare carte.
‎Era cartea preferată a tatălui meu.
‎Dragul meu!
‎Au dispărut!
‎La naiba! Fir-ar să fie!
‎9 FEBRUARIE ‎MAMA A PLECAT CU UN BĂRBAT. ÎMI LIPSEȘTE…
‎Mamă.
‎Mama?
‎Cărțile!
‎Mă părăsesc cărțile!
‎JURNAL ‎GORO SHIRASAKI
‎Dragule?
‎Koko, am găsit ‎Renée of the Winter Wind.
‎Poftim?
‎Stătea aici, a sunat la ușă.
‎Cineva a sunat la ușă?
‎O femeie frumoasă.
‎Îmi amintește de mama.
‎Dar ea e, fără îndoială, ‎Renée of the Winter Wind.
‎A dovedit-o ‎recitând cartea cuvânt cu cuvânt
‎de la primul capitol la pagina ‎cu drepturi de autor din spate.
‎Dar, în afară ‎de recitarea întregii cărți din memorie,
‎pare handicapată mintal.
‎Goro, a fost doar un vis.
‎N-a fost un vis. Stă chiar acolo.
‎Uite!
‎E Renée of the Winter Wind.
‎Goro, ce s-a întâmplat?
‎S-a întors.
‎Hell of Thorns ‎s-a întors!
‎E cel mai înfricoșător roman de pe pământ!
‎Am încercat să-l țin departe!
‎Dar s-a strecurat pe fereastră,
‎apoi a recitat acel roman blestemat ‎cu o voce neplăcută.
‎Cel mai îngrozitor roman!
‎Dragul meu, ar trebui să mergi la doctor.
‎Nu e nevoie, Koko.
‎Am o idee.
‎Se va întoarce. Știu sigur.
‎„Dedic această proză ‎blestemată blestematului.
‎Prolog: ‎Agdurum gu shauemek.
‎Incidentul ăla afurisit ‎a-ngrozit întreaga lume,
‎iar piaza rea care mi-a apărut pe retină ‎mi s-a răspândit în tot creierul.
‎- E limpede că intrarea în iad…” ‎- Dragule?
‎Goro?
‎„Probabil că acel eveniment ‎mi-a schilodit mintea.
‎Și schimbările odioase din corpul meu
‎sigur au fost lucrarea diavolului.
‎Chiuretajul grotesc realizat ‎de chirurgul acela acuzat în 1955
‎m-a dus și mai mult în pragul nebuniei.
‎Ultimul capitol.
‎Samota.
‎Yafedra‎…‎”
‎A dispărut‎ Hell of Thorns.
‎Victoria îmi aparține.
‎O să fie bine acum.
‎Renée a…
‎Renée of the Winter Wind ‎a dispărut!
‎Nu am putut face nimic.
‎Când o ascultam recitând, ‎am memorat totul!
‎Nu va mai apărea niciodată în fața mea.
‎Ar fi fost mai bine ‎dacă n-ar fi apărut deloc,
‎decât să sufăr atât!
‎De asta m-am hotărât.
‎O să absorb totul.
‎Dacă despărțirea e așa grea și tristă,
‎atunci voi păstra toate cărțile în cap!
‎Dragul meu!
‎Te implor! Oprește-te!
‎Nu mă deranja!
‎Mai am puțin.
‎Dar nu mai am mult loc în mintea mea.
‎Oare pot să memorez totul?
‎Sau o să-mi explodeze mintea?
‎Voi păstra această ‎cantitate mare de informații
‎și-mi voi pierde propriile amintiri?
‎„Am ascuns un reportofon în geantă ‎ca să înregistreze cum mă înșală.”
‎„Capitolul unu: Întâlnirea.
‎Iubirea lui Renée a fost efemeră ‎precum neaua care a căzut în oraș
‎și a început să dispară.”
‎JURNAL ‎GORO SHIRASAKI
‎Dragul meu?
‎Deci acolo erai…
‎Renée.
‎JURNAL ‎GORO SHIRASAKI
‎„…încă o dată: ‎asaltite dogramos afrodina.
‎Am simțit schimbările în trup și în minte.
‎Schimbările au devenit clare în ochii mei.
‎Întreaga lume strălucea ‎când se cufunda în întuneric.
‎Lumea a continuat la nesfârșit, ‎dar s-a sfârșit chiar acolo. Ca acea…”
‎RENÉE OF THE WINTER WIND ‎HELL OF THORNS
‎FRUNZELE DE ARȚAR ALE LUI KOKO
‎„Am realizat asta ‎în călătoria mea spre iad.
‎Pe scurt, iadul e intrarea în rai, ‎așa cum raiul e intrarea în iad.
‎„BIBILIOTECA ILUZIILOR”
‎„Locuitori ai iadului, urlați! ‎Urlați până vi se sfâșie gâtul!”
‎Ascultați cu atenție pietrele funerare,
‎numeroasele pietre funerare.
‎Chiar și eu aud vocile vorbind ‎una cu cealaltă.
‎Dacă le aud eu, sigur le auziți și voi.
‎Dar, de dragul celor care nu le aud, ‎trebuie să-i învăț pe gândaci.