JUNJI ITO MANIAC: JAPANESE TALES OF THE MACABRE
On kulunut vuosi siitä, kun lähdin Japanista.
Luulisi, että olisin helpottunut, mutta minusta tuntuu kamalalta.
Se johtuu siitä, että joku muu asui täällä poissaollessani.
Eikä vain kuka tahansa, vaan yläkoulun opettajani perheineen.
En voinut uskoa, että jouduin vuokraamaan taloni hänen kaltaiselleen.
Varoitin häntä olemaan tekemättä mitään jälkiä.
Nyt talon pitäisi kuitenkin olla tyhjä.
Hetkinen. Minne laitoin avaimen?
HOME
Mikä täällä haisee?
Mitä hittoa tämä on?
Mitä tämä on? Kaikki on mädäntynyttä!
Oletko siellä? Veljesi täällä.
Pitkästä aikaa.
Käy sisään.
Ei, on myöhä. Menen kotiin.
Seiji, haluan selityksen.
En uskonut, että palaisit Japaniin näin pian.
Ei ollut aikaa siivota. -Se ei ole se ongelma.
Tekikö hän tämän kiusallaan, koska en halunnut vuokrata hänelle?
Pidin häntä käärmeenä, mutten tiennyt hänen olevan näin paha.
Tuskin hän tätä kiusallaan teki.
Mistä sitten on kyse?
Ruokailutila on kuin sikolätti, ja amme on lietelampi.
Tahalliselta se näyttää!
Ei, se on minun syytäni. -Mitä?
Menen nyt ensin etsimään koirasi.
Nähdään. -Hei!
Seiji!
Uskomatonta.
Kyllä lemuaa.
Rogi.
Eli opettaja Rogiko?
Hänen talonsa ilmeisesti paloi.
Hän haluaa vuokrata asuntosi rakennusajaksi.
Mistä hän tietää, että lähden ulkomaille?
Hän varmaan kuuli jostain.
Älä viitsi. Talo valmistui juuri, ja minut lähetetään ulkomaille.
Se masentaa jo tarpeeksi. -Tiedän, että vihasit häntä.
Hän oli kuitenkin luokanvalvojani. En voinut kieltäytyä.
Hän myös sanoi, että huolehtisi koirastasi.
Silti.
Myönnytkö siis? Tänä sunnuntaina. Luotan sinuun.
Hei, en sanonut niin!
Onpa kaunis valkoinen talo. Todella upea.
Mennään sisälle.
Hei.
Herra Rogi on täällä.
No, mutta hei.
Onkos siitä nyt 15 vuotta? Sinusta kasvoi hieno nuorimies.
Näytät vielä enemmän isältäsi, ja kotisi on muuten upea.
Olet oppilaistani menestynein.
Mikään ei tee minusta onnellisempaa.
Lisäksi on unelma asua tällaisessa kodissa.
Hidastahan vähän.
En sanonut vuokraavani taloa.
Lähden pian ulkomaille.
En voi vuokrata näin lyhyellä varoitusajalla.
Etsikää joku muu paikka.
Olemme etsineet, mutta mitään ei ole tarjolla.
Meistä on tullut taakka sukulaisillemme.
Se on nöyryyttävää. Sellainen minun tilanteeni on.
Meillä ei ole muuta paikkaa, jos et vuokraa meille.
Rukoilen sinua.
Isä, pidän tästä paikasta. Haluan asua täällä. Jooko, isä?
Mitä sanot? Otan vastuun paikasta, kun olet ulkomailla.
Minäkin rukoilen sinua.
Seiji!
Voi, mikä hätänä? Onko pikkuinen nälkäinen?
Ole kiltti, Akasaka.
Rukoilen sinua.
Mikä tämä outo pullistuma on? Se ei ollut tässä aiemmin.
Mitä hittoa? Talossa on jotain vialla.
Mitä?
Perhana!
Miksi näin tapahtuu?
Koko talo on ihan pilalla!
Seiji, mitä ihmettä se perhe teki tälle paikalle?
Missä Rogi on nyt?
Siinäpä se. En tiedä. He lähtivät sanaakaan sanomatta.
Eivätkö he rakentaneet uudelleen? Käy siellä.
Kävin jo, mutta siellä on vain palanut raunio.
Mitä?
Hometta.
Katsohan tätä.
Se pahenee päivä päivältä.
Katso tarkasti. Se on homeen peitossa.
En voi edes käydä vessassa. Tilanne on paha kosteuden takia,
mutta toinen kerros on pahin, vaikka siellä ei ole yhtä kosteaa.
Todella kauhistuttavaa.
Et voi jäädä tänne. Sinun pitäisi lähteä heti.
Taidat tietää jotain. Mitä tapahtui, kun olin poissa?
Mitä sinä pelkäät?
En tiedä mitään, oikeasti.
Kerro.
Ne ovat täysin samanlaisia. -Mitkä ovat?
Talo näyttää aivan samalta!
Kuin mikä?
Se vauva!
Se on varmaan hometta kuten sanoitkin.
Ihan uutta lajia. Se tarttui perheen vauvaan ja tyttäreen.
Olet vaarassa, jos jäät. Lähde heti. Et saa jäädä. Onko selvä?
Hyvä on. Voinko olla luonasi hetken?
Joo, hyvä ajatus. Heippa.
Rogi.
Hitto vie.
Tarkemmin ajatellen kehoni kutiaa järjettömän kovaa.
Kutittaa tosi kovaa.
Ajattelinkin löytäväni sinut täältä.
Koko.
Mitä luet tänään?
Koko!
Mitä nyt, Goro?
Mitä tapahtui kirjalle, joka oli tässä?
Michel Lannesin romanttinen romaani Talvituulen Renée!
Minä luen sitä.
Älä ota niitä kysymättä! Pyydä lupa ensi kerralla, tajuatko?
Velvollisuuteni on suojella kokoelmaa!
Minun on tiedettävä aina, missä jokainen kirja on!
Anteeksi. -Laita kirja takaisin.
Kulta, onko sinulla hetki aikaa?
Joo, pieni hetki. Olen melkein valmis.
Päiväkirjasiko? -Päivän lisäys.
En ole jättänyt päivääkään väliin. -Nelivuotiaasta astiko?
Se on täynnä muistoja.
Kirjakokoelma muovaa menneisyyttäni,
ja tämä päiväkirja kertoo nykyisyyteni.
Kirjoitatko minusta?
Tietenkin.
Oletko kunnossa?
Näin painajaista. Kirjat katosivat.
Se on poissa!
Talvituulen Renée on poissa! Minne laitoit sen?
Takaisin hyllylle. Näit, kun palautin sen.
Äitini vaali sitä kirjaa!
Sitä on vaikea korvata. Ei, tarvitsen sen saman kirjan!
On myöhä. Etsitään se huomenna.
Älä ole naurettava! Minun pitää käydä läpi joka hylly.
Tanio Akasabin Piikkihelvetti on poissa! Se on maailman kauhein kirja.
Se oli isäni rakkain kirja.
Kultaseni.
Ne ovat poissa!
Jumalauta! Perkele!
ÄITI LÄHTI OUDON MIEHEN MATKAAN. IKÄVÄ…
Äiti.
Kirjat!
Kirjani jättävät minut!
PÄIVÄKIRJA GORO SHIRASAKI
Kulta.
Koko. Löysin Talvituulen Renéen.
Mitä? -Hän seisoi tuossa ja soitti ovikelloa.
Soittiko joku kelloa?
Kaunis nainen. Hän muistutti äitiäni,
mutta hän oli epäilemättä Talvituulen Renée.
Hän todisti sen toistamalla kirjan sanasta sanaan alusta loppuun,
mutta samalla hän vaikutti henkisesti vammaiselta.
Voi, Goro. Se oli vain unta.
Ei ollut. Hän seisoo tuolla. Katso.
Se on Talvituulen Renée.
Goro, mikä hätänä?
Se on palannut. Piikkihelvetti palasi.
Se on maailman kauhein romaani.
Yritin pitää sen ulkona, mutta se livahti ikkunasta sisään.
Sitten se toisti sen romaanin epämiellyttävän karhealla äänellä.
Se toisti maailman kauheimman romaanin!
Kulta, sinun pitäisi mennä lääkäriin.
Ei tarvitse. Minulla on idea.
Se palaa vielä. Tiedän sen.
"Omistan tämän proosan kirotuille. Prologi: Agdurum hu shauemek.
Se verinen tapaus kauhistutti maailmaa,
ja silmiini piirtynyt enne levisi koko aivoihini.
Selvästi helvetin sisäänkäynti…" -Kulta.
Goro.
"Se oli varmaan se tapahtuma, joka lamautti mieleni,
ja kamalat muutokset kehossani olivat vain helvetin aikaansaannosta.
Sen kirurgin vuonna 1955 tekemä groteski kaavinta ajoi minut -
hulluuden partaalle.
Viimeinen luku.
Samota.
Yafedra…"
Piikkihelvetti on poissa.
Voitto on minun.
Nyt kaikki järjestyy.
Renée on… Talvituulen Renée on poissa!
En voinut mitään.
Kuunnellessani hänen sanojaan päädyin oppimaan koko kirjan ulkoa!
Hän ei enää koskaan ilmesty minulle.
Olisi parempi, jos hän ei olisi ilmestynyt kuin että kärsin näin.
Siksi olen päätökseni tehnyt. Opettelen kaiken ulkoa!
Jos irtaantuminen on tällaista kärsimystä, tallennan jokaisen kirjan päähäni!
Kultaseni.
Rukoilen sinua. Lopeta.
Älä häiritse minua. Vain vähän lisää.
Mutta minulla ei ole enää paljoa tilaa mielessäni.
Voinko muistaa kaiken, vai räjähtääkö mieleni?
Tallennanko näin valtavasti tietoa vain menettääkseni muistoni?
"Piilotin nauhurin hänen laukkuunsa paljastaakseni pettämisen."
"Luku yksi: Kohtaaminen.
Renéen rakkaus oli yhtä ohikiitävää kuin kaupungin lumi.
Pian se alkoikin kadota."
PÄIVÄKIRJA GORO SHIRASAKI
Kulta.
Siellä sinä siis olit,
Renée.
SHOGO SHIRASAKI
"Asartite dogkuramos afurodeena. Tunsin kehoni ja mieleni muutokset.
Näin muutokset selvästi.
Koko maailma loisti syöksyessään pimeyteen.
Maailma jatkui ikuisesti, mutta päättyi silti siihen.
Kuten se uurna…"
TALVITUULEN RENÉE PIIKKIHELVETTI
KOKON VAAHTERANLEHDET
"Tajusin sen matkallani helvettiin.
Helvetti on taivaan sisäänkäynti, kuten taivas on helvetin sisäänkäynti."
KIRJASTOILMESTYS
"Kirkukaa, helvetin asukit! Kirkukaa, kunnes kurkkunne repeää!"
Tekstitys: Antti Rinta-Loppi
Kuuntele tarkkaan noita hautakiviä. Noita lukuisia hautakiviä.
Jopa minäkin kuulen äänet, jotka puhuvat toisilleen.
Jos minä kuulen ne, kuulet sinäkin.
Mutta minun on opetettava ötököitä niiden vuoksi, jotka eivät kuule.