‎MANIACUL JUNJI ITO: ‎POVEȘTI MACABRE JAPONEZE
‎Îmi pare rău. A durut?
‎„INTRUSUL”
‎CELE ȘAPTE MINUNI ALE LUMII
‎Oshikiri e mereu singur.
‎E foarte abătut și tăcut. ‎Tipii ca el sunt capabili de orice.
‎Nu spune asta! Mie mi se pare drăguț.
‎Am avut un sentiment ciudat ‎în ultima vreme.
‎Cum să spun? Parcă simt o prezență.
‎O prezență?
‎Da, n-o văd, dar nu e ceva din lumea asta.
‎O fantomă?
‎Nu e o fantomă.
‎Cum să spun?
‎Simt prezența cuiva ‎dintr-o dimensiune alternativă.
‎Cum adică?
‎Altfel nu pot explica.
‎E prima oară când simt asta ‎și nu știu de la ce e.
‎„Dimensiune alternativă”? ‎Ca celebrul Triunghi al Bermudelor?
‎Da, cam așa.
‎Mi-am amintit că am citit o carte ‎despre Triunghiul Bermudelor.
‎- Mă duc s-o iau? ‎- Da, aș vrea s-o citesc.
‎Sună interesant.
‎Asta e.
‎Asta e cartea.
‎Care?
‎Ador cărțile de genul ăsta.
‎Bun… Capitolul ‎despre Triunghiul Bermudelor…
‎Scuze! N-am vrut ‎să te întrerup de la citit.
‎E în regulă. N-am împrumutat-o. ‎Poți s-o iei dacă vrei.
‎Ești sigur?
‎Ce-ar fi s-o citim împreună?
‎Probabil că te pasionează subiectul ‎dacă o citeai.
‎Se poate spune și așa.
‎Spune-mi ce crezi ‎despre dimensiunile alternative.
‎Eu sunt Kamiyama.
‎Iar ei sunt…
‎Eu sunt Watanabe.
‎Sunt Koizumi din clasa A.
‎Eu sunt Oshikiri de la C. ‎Mă bucur să vă cunosc.
‎Hai să mergem în oraș și să vorbim ‎despre dimensiunile alternative!
‎De acord.
‎Nu ai meditație, nu?
‎Nu.
‎Rămâne stabilit. Să mergem!
‎NOU ‎DEBUT
‎Stai! Ce ai spus?
‎Spuneam că aud pași imateriali în casă.
‎- Imateriali? ‎- Pași?
‎Poate e o fantomă?
‎Ne-ar plăcea să auzim pașii.
‎- Putem trece pe la tine? ‎- Nu te superi, nu?
‎Ei bine, cred că e în regulă.
‎- Da! ‎- Bine.
‎- Mai încet! ‎- Liniște!
‎Am vorbit așa tare?
‎E impresionant.
‎E ca un castel european.
‎Dar e în mijlocul pustietății.
‎Bine, pe aici!
‎Mereu folosesc ușa din spate. Intrați!
‎Asta e tot.
‎Oshikiri, chiar locuiești singur ‎în ditamai vila?
‎Da.
‎E greu de explicat în cuvinte, ‎dar e un aer sinistru puternic.
‎Da, simt o oarecare neliniște.
‎Și eu.
‎La ce oră auzi pași?
‎De obicei noaptea, dar câteodată și ziua.
‎Deci asta e tot.
‎Ce părere ai, Kamiyama?
‎Simt o prezență ‎dintr-o dimensiune alternativă.
‎O dimensiune alternativă?
‎Da. Prezența unui locuitor din altă lume.
‎N-am mai simțit așa cu putere.
‎Sigur cineva dintr-o dimensiune ‎alternativă e în spatele pașilor.
‎Ceea ce înseamnă ‎că există o intrare în acea dimensiune
‎undeva în această vilă?
‎E foarte probabil.
‎Mă întreb ce fel de lume e.
‎Asta nu știu.
‎Dar avem noroc că te-am cunoscut azi.
‎Sunt de acord. Avem această ‎experiență palpitantă datorită ție.
‎Așa e. Astfel de șanse nu sunt dese.
‎Oshikiri.
‎Hai să fim prieteni!
‎Sigur.
‎Mi-ar plăcea.
‎V-ați speriat și voi, ca mine?
‎Asta auzi?
‎Sunt pașii unui intrus ‎dintr-o dimensiune alternativă.
‎De unde vin?
‎De jos.
‎Oshikiri! Ce s-a auzit?
‎Ușa. Cred că intrusul a ieșit.
‎Cu un etaj mai jos. Să mergem!
‎Pe aici!
‎Stați puțin!
‎Uitați!
‎Tu ești, Oshikiri?
‎Mai e un Oshikiri?
‎Ce face?
‎E Oshikiri dintr-o dimensiune alternativă.
‎În acea dimensiune, ‎există o lume exact ca a noastră.
‎În acea lume, ‎fiecare are pe cineva ca noi.
‎Ce e asta?
‎Stai. E un cadavru?
‎Oshikiri din dimensiunea alternativă ‎a ucis pe cineva din lumea asta
‎și îl îngroapă aici.
‎E o nebunie!
‎Poți scăpa basma curată ‎dacă îngropi cadavrul în altă dimensiune.
‎La naiba!
‎Ce faci?
‎Hei! Încetează! Asta e casa mea!
‎A dispărut.
‎Probabil știe ‎cum să meargă și să vină de oriunde ar fi,
‎cel puțin pe această proprietate.
‎Deci există mai multe intrări și ieșiri.
‎E șocant.
‎Și eu sunt șocat. Dar nu te lăsa afectat!
‎Era Oshikiri din dimensiunea alternativă.
‎Doar pentru că el a ucis pe cineva, ‎nu înseamnă că și tu faci la fel.
‎Exact.
‎De fapt, am noroc că am văzut ‎acest fenomen supranatural.
‎Îți datorez totul, Oshikiri. Mersi.
‎Uite!
‎Tu ești, Kamiyama.
‎Nici vorbă! Ce poate însemna asta?
‎Kamiyama!
‎Oshikiri, e în regulă. Nu-ți face griji!
‎Ce s-o fi întâmplat ‎în dimensiunea alternativă?
‎Ceva e îngropat și aici!
‎Dă-mi lopata!
‎E o nebunie.
‎Ăștia suntem
‎eu
‎și Koizumi.
‎Nu se poate!
‎Nu înțeleg. E groaznic.
‎Watanabe, nu!
‎N-am făcut-o eu.
‎Koizumi!
‎Știu.
‎Sinele tău alternativ a făcut asta.
‎Sunteți persoane diferite, ‎deci nu ai de ce să te superi.
‎Dar se pare că sinele tău alternativ ‎s-a transformat într-un maniac criminal.
‎În orice caz, ar fi bine ‎să-i îngropăm imediat și mult mai adânc.
‎Ar fi cel mai bine pentru Oshikiri, ‎și asta o să facem.
‎MANIAC
‎Nu știam că urăști țigările.
‎Am spus că mă bucur ‎când am văzut marca aia la magazin.
‎Mereu faci așa, Chiemi.
‎Dacă-ți sugerez ‎o haină mai matură, tu o porți.
‎Parfumurile mele preferate, Fougère, ‎culorile de ruj…
‎Alegi orice-mi place mie.
‎Poate că-i face fericiți pe bărbați, ‎dar e enervant când se exagerează.
‎Și părul meu?
‎Tu ai fost primul ‎care m-a dus să văd oceanul.
‎Poftim?
‎Când am zis: „Nu m-a dus nimeni”,
‎tu ai răspuns: „Te duc eu ‎și te mai duc de câte ori vrei.”
‎Nu-mi amintesc.
‎Probabil a fost ‎doar o remarcă de complezență.
‎O fată ca tine, Chiemi,
‎are nevoie de un tip conservator.
‎Poftim!
‎Nu mă mai suna! Pa!
‎La revedere!
‎„PĂRUL LUNG DIN POD”
‎Am venit.
‎Bună, surioară!
‎Bună, Eri!
‎Deasupra camerei tale e un șobolan.
‎Serios?
‎Ai avut întâlnire azi, nu?
‎Unde ați mers?
‎De când ești cu Hiratsuka? ‎De vreo opt sau nouă ani?
‎E mult timp. ‎În curând veți vorbi despre căsătorie.
‎I-auzi!
‎Să plătești chirie!
‎Îl rugăm pe tata să pună o capcană.
‎A pus deja.
‎Dar n-a funcționat. ‎S-au deșteptat și șobolanii.
‎Își dau seama că-s periculoase ‎și fug de ele.
‎Surioară?
‎Am amețit.
‎Scuze, Eri! Mă duc la culcare.
‎Da, sigur. Noapte bună!
‎Noapte bună!
‎Asta înseamnă „adio”.
‎ȚIGĂRI
‎Ce fac?
‎E prima oară când vezi oceanul?
‎- Da. ‎- Nu mulți pot spune asta.
‎- Chiemi. ‎- Ce e?
‎Ar trebui să-ți lași părul lung. ‎Ți-ar sta bine.
‎Ticălos egoist!
‎Ce dezgustător! ‎De ce am un șobolan în păr?
‎Dar e momentul perfect. ‎Gata cu părul ăsta lung!
‎Ce idioată sunt!
‎Ești sigură, surioară?
‎Te-ai chinuit o grămadă ‎să-l lași să crească.
‎Fă-o odată!
‎Bine, mă duc să iau foarfeca.
‎Nu-mi mai pasă.
‎Măcar am prins șobolanul.
‎Mamă! Unde e foarfeca?
‎Mamă?
‎Eri?
‎Ai văzut foarfeca? Îmi trebuie.
‎Nu e în sertarul ăla?
‎Al cui păr?
‎Al surorii mele.
‎Al lui Chiemi?
‎Da. Cred că s-a întâmplat ceva.
‎Surioară!
‎Surioară! Ce s-a întâmplat?
‎Chiemi e…
‎Ce s-a întâmplat?
‎Chiemi!
‎Da?
‎Alo! Cine e?
‎Hei! Cine naiba ești?
‎O farsă. Glumeață afurisită!
‎Stai puțin! Părea…
‎Semăna cu Chiemi ‎când scrâșnește din dinți.
‎Nu se poate!
‎E moartă.
‎Tată.
‎Tată?
‎Eri. Ce e?
‎Ai văzut lanterna?
‎Da, e aici.
‎De ce-ți trebuie?
‎- Vreau să urc în pod. ‎- În pod?
‎N-am mai auzit șobolanul în ultima vreme.
‎Poate s-a prins în cursă.
‎Nu îl putem lăsa așa.
‎Eri, stai!
‎Mă duc eu.
‎Calmează-te, tată! ‎Nu-ți face griji pentru mine!
‎Nu te pot lăsa să faci asta.
‎Ai grijă! Știi că ai probleme cu inima.
‎E în regulă. Stai acolo!
‎De ce stă atât?
‎Tată, era vreun șobolan?
‎Hei!
‎Tată?
‎Ce s-a întâmplat? Spune ceva!
‎E mort.
‎Surioară?
‎Doamne! Te dau jos!
‎Nu se desface! Au!
‎Mâinile mele…
‎Am nevoie de foarfecă.
‎Aia nu era sora mea.
‎Era…
‎păr.
‎Era alb. Sigur a fost alb la început.
‎Dar hârtia e plină de gândaci negri.
‎De unde au apărut?
‎Când mă uit mai atent, ‎fiecare insectă arată ca o literă.
‎Încearcă să-mi spună ceva?
‎Trebuie să aflu mai multe despre ei.
‎Poate că aceste cărți vechi și mucegăite ‎îmi pot răspunde la întrebări.