DŽUNDŽI ITÓ: JAPONSKÉ DĚSY
Promiň. Bolelo to?
NEZVANÝ HOST
SEDM DIVŮ SVĚTA
Ošikiri se s nikým nebaví.
Je sklíčený a skoro nemluví. Takoví jsou schopní čehokoliv.
Přestaň s tím. Vzhledově je to celkem fešák.
Poslední dobou mívám divný pocit.
Jak bych to jen… Jako bych cítil nějakou entitu.
Entitu?
Jo. Nic nevidím, ale mám pocit, že to nepochází z našeho světa.
Takže cítíš ducha?
Ne, ducha ne.
Jak bych to popsal?
Spíš člověka z jiné dimenze.
Jak to myslíš?
Líp to popsat nedokážu.
Něco takového cítím poprvé a nevím, čím to může být.
Z jiné dimenze? To zní jako ten Bermudský trojúhelník.
Jo, přesně tak
To mi připomíná, že jsem o něm četl v jedné knize.
- Mám pro ni zajít? - Jo, ráda si ji přečtu.
Zní to zajímavě.
Co to… To je ona.
Tuhle jsem myslel.
Ukaž.
Tyhle knihy zbožňuju.
Kde je ta kapitola o Bermudském trojúhelníku?
Promiň, trochu jsem se nechal unést.
V pohodě. Nemám ji půjčenou, tak si ji klidně vezměte.
Určitě?
Nepřečteme si ji společně?
Když sis ji vzal, určitě tě to taky zajímá.
Jo, dá se to tak říct.
Rád bych si poslechl, co si myslíš o jiných dimenzích.
Já jsem Kamijama.
A tohle jsou…
Watanabeová.
A já jsem Koizumi z Áčka. Těší mě.
Já jsem Ošikiri z Céčka. Taky mě těší.
Nevyrazíme do města? Cestou můžeme probrat ty dimenze.
Souhlas!
Nechodíš do přípravky, že ne?
Nechodím.
Tak je rozhodnuto. Vyrážíme!
Co jsi to řekl?
Že u sebe doma slýchávám kroky, ale nikoho nevidím.
- Nic nevidí… - …ale slyší kroky.
Že by to byl duch?
Chtěli bychom si je poslechnout.
- Můžeme se k tobě stavit? - Můžeme, ne?
Asi klidně jo.
- Super! - Tak jo!
- Ztište se. - Ticho.
Byla jsem moc hlasitá?
To je teda něco…
Je to jako evropský hrad.
Ale stojí uprostřed ničeho.
Tudy.
Vždycky používám zadní vchod. Pojďte dál.
Nic víc bohužel nemám.
Ty v tomhle obřím sídle opravdu bydlíš sám?
Přesně tak.
Těžko se mi to popisuje, ale je tu strašně divná atmosféra.
Jo, cítím se tady dost nesvůj.
Já taky.
Kdy zhruba slýcháš ty kroky?
Většinou v noci, ale občas i ve dne.
Takže tohle je poslední místnost?
Tak co myslíš, Kamijamo?
Cítím tu známky někoho z jiné dimenze.
Z jiné dimenze?
Jo. Člověka, který nepochází z našeho světa.
Takhle silně to cítím poprvé.
Ty kroky možná patří nějakému nezvanému hostovi.
V tomhle sídle se teda nachází
průchod do jiného světa?
S nejvyšší pravděpodobností.
Co je to asi za svět?
To nevím.
Měli jsme ale štěstí, že jsme potkali Ošikiriho.
Za tenhle vzrušující zážitek vděčíme jedině jemu.
Jo, takovéhle náhody se nestávají jen tak.
Ošikiri.
Doufám, že budeme kámoši.
Jasně.
To by bylo fajn.
Docela jsem se lekla…
To jsou ty kroky?
Určitě patří tomu návštěvníkovi z jiné dimenze.
Odkud přicházejí?
Zezdola!
Co to bylo za zvuk, Ošikiri?
Venkovní dveře! Musel vyjít ven!
To je ještě o patro níž! Jdeme!
Tudy!
Počkejte chvilku!
Podívejte!
Není to…
To jsi přece ty, Ošikiri!
On je tu další Ošikiri?
Co to dělá?
To je Ošikiri z jiné dimenze.
Já věděl, že ten jiný svět vypadá stejně jako náš.
A že v něm žijou naše alternativní verze.
Co to tam má?
To je mrtvola?
Alternativní Ošikiri ve svém světě někoho zavraždil
a přišel ho pohřbít sem.
To není možný.
Je pravda, že když se těla zbavíš v jiné dimenzi, nikdy tě nedopadnou.
Sakra…
Co to děláš?
Hej! Hned toho nech! Tohle je můj dům!
Je pryč.
Nejspíš se naučil přecházet mezi dimenzemi, jak se mu zachce.
Ale asi jenom na tomhle pozemku.
Takže tu není žádný průchod.
Tohle jsem vážně nečekal.
Taky mě to překvapilo, ale nedělej si s tím hlavu.
Byl to Ošikiri z jiné dimenze.
To, že někoho zabil on, neznamená, že to uděláš i ty.
Přesně tak.
Osobně jsem rád, že jsem takový paranormální jev mohl vidět.
A to jenom díky tobě, Ošikiri. Děkuju.
Hej!
To jsi ty, Kamijamo.
Co to má znamenat?
Kamijamo!
Jen klid, Ošikiri. Nic si z toho nedělej.
Co se v tom jiném světě mohlo stát?
Tady je taky něco zahrabaný!
Podejte mi ten rýč!
To není možný…
To…
jsme já…
a Koizumi.
Co to má být?
Ale proč? Tohle je strašný.
To ne, Watanabeová.
Já to neudělal.
Koizumi!
Já vím.
Udělalo to tvoje alternativní já.
Nejste jeden a ten samý člověk, tak si s tím nedělej starosti.
Ten druhý Ošikiri je ale očividně krvežíznivý maniak.
Každopádně bychom měli vykopat hlubší hroby.
Bude to tak lepší pro Ošikiriho i pro nás.
Nevěděl jsem, že nesnášíš kouření.
Jenom jsem měla radost, že jsem našla tuhle značku.
Jsi pořád stejná, Čiemi.
Taky jsi kvůli mě začala nosit dospělejší kabáty.
To samý s voňavkama a barvou rtěnky…
Nosíš jenom to, co se líbí mně.
To chlapa samozřejmě potěší, ale nesmí se to přehánět.
A co ty vlasy?
Byl jsi první, kdo mě kdy vzal k moři.
Když jsem ti řekla, že jsem u něj nikdy nebyla,
odpověděl jsi, že mě tam vezmeš, kdykoliv budu chtít.
To si vůbec nepamatuju.
Asi jsem to řekl jen tak.
Holka jako ty…
by si měla najít nějakýho slušňáka.
Tak.
A už mi nevolej. Měj se.
Sbohem.
VLASY NA PŮDĚ
Jsem doma.
Čau, ségra.
Ahoj, Eri.
Máš ve stropě nad pokojem myš.
Aha.
Dneska jsi měla rande, že jo?
Kde jste byli?
Jak dlouho, že už s Hiracukou chodíš? Osm, nebo devět let?
To je teda doba. Nebudete se už brzo brát?
To je ona.
Aspoň zaplať nájem!
Budu muset tátovi říct, ať na půdě nastraží pasti.
To už prý udělal.
Ale myši jsou dneska pěkně chytré.
Hned poznají, že něco nehraje, a zdrhnou.
Ségra?
Jenom jsem se zamyslela.
Promiň, Eri. Půjdu si lehnout.
Dobře, dobrou noc.
Dobrou.
Takže je opravdu konec.
Co to sakra dělám?
Takže ty jsi u moře poprvý?
- Jo. - To se jen tak nevidí.
Čiemi.
Měla by sis nechat narůst vlasy. Strašně by ti to slušelo.
Hajzl jeden sobeckej.
To je nechutný! Jak se mi do nich ta myš dostala?
Stejně jsem se jich chtěla zbavit.
Jsem tak blbá.
Jsi si jistá, ségra?
Když už sis je nechala takhle narůst…
Prostě mi je ostříhej.
Dobře, zajdu pro nůžky.
Už je mi to jedno. Akorát se do nich chytají myši.
Kde máme nůžky, mami?
Mami?
Copak?
Nevíš, kde jsou nůžky? Ty na stříhání vlasů.
Nejsou v tamtom šuplíku?
Kdo se chce stříhat?
Ségra.
Čiemi?
Jo, asi se jí něco stalo.
Ségra!
Ségra! Co se děje?
Čiemi je…
Co se stalo?
Čiemi!
Haló?
Haló? Kdo je tam?
Hej! Co jsi sakra zač?
Co je to za blbý fóry?
Počkat. Ten zvuk…
Znělo to, jako když Čiemi skřípala zubama.
Ale to není možný.
Je přece mrtvá.
Tati.
Copak, Eri?
Nevíš, kde máme baterku?
Jo, mám ji tady u sebe.
K čemu ji potřebuješ?
- Chci se podívat na půdu. - Na půdu?
Poslední dobou už neslyším tu myš.
Chci se podívat, jestli se nechytila.
Nemůžeme ji tam nechat.
Počkej, Eri.
Mrknu se tam já.
To nemusíš, tati. Já to zvládnu.
Ne, to by nešlo.
Buď opatrný, přece jenom už máš slabé srdce.
No jo furt. Počkej tady.
Co mu tak trvá?
Chytila se ta myš, tati?
Slyšíš mě?
Tati?
Co se stalo? No tak! Řekni něco!
Je mrtvý.
Ségra?
To je hrozný! Počkej, hned tě odsud dostanu!
Nechtějí se pustit. Au!
Moje ruce…
Potřebuju nůžky.
To už nebyla ségra…
To byly…
její vlasy.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová
Ze začátku byl určitě bílý…
Kdežto teď se ten papír hemží černými brouky. Odkud se tu vzali?
Když se na ně zadívám, každý z nich tvoří jedno písmeno.
Něco se mi snaží sdělit.
Musím je důkladně prozkoumat.
Možná se o nich něco dozvím z těch starých plesnivých knih.