JUNJI ITO MANIAC: JAPANESE TALES OF THE MACABRE
FOUR X FOUR WALLS
Nu räcker det, Soichi!
Fasen! Jag orkar inte mer.
Pappa! Gör nåt åt Soichi!
-Va? Har han gjort nåt fel? -Han stör mitt pluggande.
Jag har prov snart.
-Soichi? -Va?
Vänta, var inte du…
Sluta hoppa runt på vinden.
-Vad pratar du om? -Spela inte dum!
-Du vet att du var på vinden! -Nej, det var jag inte!
Kom inte med falska anklagelser.
-Ja, Koichi. Soichi var här hela tiden. -Du måste skämta!
Det är sant. Du borde inte skylla allt på din lillebror.
Vad konstigt.
Ner, ner. Ner sjunker betygen.
Djupare, djupare. Betygen dyker.
Ända ner till botten.
Få noll rätt på provet och få skäll av läraren.
Gråt på grund av utskällningen.
Soichi är så irriterande.
Soichi! Nu ska du få!
Kom tillbaka!
Bäst att du lägger av!
Stanna, Soichi! Det här ska du få för.
Stanna, sa jag!
Va? Varför gör du så här?
Jag sprang till toaletten. Jag är jättekissnödig.
-Lögnhals! Du försökte störa mina studier. -Det är sant!
Nej! Jag kan inte hålla mig! Hjälp mig, nån!
Han kissade i byxorna!
Helt otroligt att du skyller på mig.
-Alla vet att jag inte var på vinden! -Pappa, gör nåt åt Soichis bus.
-Min storebror är neurotisk. -Vad sa du?
Eller också är det en poltergeist.
En poltergeist?
Just det. Det låter, trots att ingen är i närheten.
Är inte det en osalig andes verk?
Huset har varit underligt kallt på sistone och jag har hört knackande ljud.
Var inte dum. Det är vinter, självklart är det kallt.
Och knackande ljud? Det är ju löjligt.
Hånar du poltergeister, Koichi?
Du vet inte vad som händer när man gör narr av spöken!
Du har ingen aning! Ingen alls!
Knackande ljud, minsann. Det är bara Soichi som busar.
Var det en poltergeist? Vänta lite.
Vad gör du i garderoben, Soichi?
Koichi. När jag drar i snörena ser det ut som en poltergeist.
Ser du?
Så det var du. Precis som dunkandet från vinden.
Nej, det var äkta. Jag hjälpte bara till.
Sluta tramsa, din lilla skit!
God morgon! Jag hoppas att ni mår bra…
Pappa! Gör nåt åt Soichi!
Lättare sagt än gjort.
-Han är helt hopplös. -Vad? Då flyttar jag!
Nej! Vänta, Koichi! Jag har en idé.
Jag känner en snickare. Jag låter honom ljudisolera ditt rum.
-Låter det bra? -Jag antar det.
Jag är hemma!
-Åh, Koichi. -Är snickaren redan här?
Det stämmer. Din pappa skickade efter honom direkt.
Jaså?
Mr Tagaisu, jag gjorde te. Ta en paus.
Hallå!
Hallå där!
Minsann.
Mr Tagaisu, tack för att ni kom.
Det här måste vara er äldste son.
Jag tar hand om allt.
Jag använder den senaste tekniken för att ljudisolera rummet.
-Den senaste tekniken? -Det stämmer.
Jag använder fyrdubbla väggar för att blockera yttre ljud.
Fyrdubbla? Det är imponerande.
Jag valde fyra av en anledning.
Det japanska uttalet av nummer fyra betyder "död".
Två eller tre väggar räcker inte.
Det låter bara som döden när man har fyra väggar.
Okej…
Dö!
-Sluta, Soichi! -Dö!
Håll dig undan!
Förlåt, mr Tagaisu. Han är oförbätterlig.
Inte alls. Han är skicklig. Och han hamrar in spikar bra.
Du är visst nåt extra, eller hur?
Jag älskar att slå in spik.
Så underbart! Du kanske kan hjälpa mig.
Jag förstår. Jag kanske pressade Obata för hårt.
Jag ber om ursäkt imorgon.
Soichi förvånade mig verkligen idag. Han hjälpte snickaren hela dagen.
Snickaren berömde honom.
Ingen har nånsin sagt nåt snällt om honom.
Snickaren skröt av honom och kallade hans hamrande enastående.
Jaså? Än finns det hopp för Soichi.
Ja, men Tagaisu-killen var rätt konstig.
Vi ser efter hur det går med byggandet.
Det är sent. Ska du inte vänta tills imorgon?
Va? Mitt fönster är förspikat.
Åh, du är hemma tidigt, Koichi.
-Hej. -Hallå, unge man.
Välkommen hem.
Vad har hänt med fönstret?
Fönstret?
Ljudet rör sig genom fönster, så jag var tvungen att spika för det.
Nu är rummet helt ljudisolerat.
-Jag är färdig, så nu får ni ursäkta mig. -Är det redan klart?
Ja. Hej då.
-Mamma, hur ser rummet ut? -Jag har faktiskt inte sett det än.
En dörr bakom en dörr.
Två dörrar?
En dörr bakom en dörr bakom en dörr!
Vad händer?
Säg inte att det finns en dörr bakom en dörr bakom en dörr bakom en dörr?
Jag visste det! Och dörrarna blir mindre.
Kära nån. Vad gör vi om det finns en dörr bakom den?
Du kanske är för stor för att komma igenom den.
Lugn. Det finns bara fyra dörrar.
Men det är väldigt trångt här.
Skrivbordet tar nästan upp hela rummet.
Om vi ritade ett diagram skulle det se ut så här.
Rummet blev mindre på grund av de fyrdubbla väggarna.
Å andra sidan är det helt ljudisolerat.
Har du inget emot att det är trångt?
Inte så länge det är tyst när jag pluggar.
Det är så tyst att det ringer i öronen.
Vad är det där? Det är fel årstid för cikador!
Det är Soichis röst!
För tusan!
Det finns tillräckligt med utrymme för att nån ska få plats mellan väggarna.
Just det! Soichi smög in mellan väggarna!
Ett diagram skulle se ut så här.
Den jäkeln! Han smög ner från vinden!
Där är det.
Koichi måste vara panikslagen över alla konstiga ljud.
Han var så glad över att få plugga i sitt lilla rum!
Vilken idiot! Han ska få en omgång till.
Ett, två…
Lägg av!
Jag tog dig på bar gärning! Ut härifrån!
Ta mig om du kan!
Vänta! Du kommer inte undan!
Finns det en lucka här med?
Kom tillbaka, Soichi!
Ner till nästa våning.
Helt otroligt!
Aj!
Soichi!
Din lilla snorunge!
Stanna!
Soichi!
Tusan också!
Vad är det här?
Det är slamavdelningen!
Nej. Jag spelar honom rakt i händerna om jag jagar honom.
-Jösses. Vad har hänt dig? -Vad då? Jag ska bara gå och plugga.
Jag har slut på luft.
THE SANDMAN'S LAIR
Yuji.
Yuji!
Vad är det? Du ser sliten ut.
-Jag har inte sovit på tre dygn. -Tre dygn? Skriver du en roman igen?
Det är inte det.
Mari. Du är den enda jag kan prata med om det här.
Jag behöver hjälp.
Yuji. Vad händer?
Jag vet att du kommer tro mig.
Sanningen är att mitt alter ego, som lever i mina drömmar,
försöker komma in i verkligheten.
Han vaknar när jag somnar.
Han försöker dra in mig i en dröm så att han kan ersätta mig i verkligheten.
Han började för tre dagar sen. Det är därför jag inte kunnat sova.
Om jag sover vaknar han.
Vänta. Det här är en av dina vanföreställningar.
Jag inbillar mig inte.
Men du sa att du har ett alter ego i dina drömmar.
Det är din specialgenre.
Du måste tro mig! Det är inte lögn eller inbillning.
Yuji, varför går du inte till doktorn?
Doktorn?
Ja. En doktor! En doktor kan säkert hjälpa mig!
-Tack, Mari. -Yuji!
Vänta, Yuji! Gå inte! Jag skämtade.
Yuji!
-Jag vet, Mari. -Jag förstår inte vad du pratar om.
Vad vill du att jag ska göra?
Var hos mig och se till att jag inte somnar.
Yuji.
Hej. Kom in.
Jag gör lite kaffe.
Jag gör det.
Bara till dig själv. Jag har redan druckit för mycket.
Tack, Mari.
Vad gör han nu?
Sover. Men jag kan inte hålla mig vaken länge till.
Mari, använd tejpen för att binda mina armar och ben.
Varför det?
För att hindra honom från att komma ut.
Skynda dig.
-Duger det? -Ja, men jag vet inte om det fungerar.
Oroa dig inte. Jag är här nu.
Yuji! Vakna!
Mari! Hjälp!
Skynda dig!
Vad var det?
Tog du bort tejpen?
Yuji. Vad var det där?
Mitt alter ego från drömvärlden. Han är min kropps avigsida.
-Dumheter. Det är inte möjligt. -Jo, det är det! Du såg det!
-Men… -Han drömde inuti mig tills nu.
Men han fick reda på att omvärlden fanns.
Människokroppen är inte ihålig. Vänds den ut och in kommer organen fram.
Jag kan bara förklara det så här.
Jag har varit ihålig inuti sen jag föddes, eller sen jag förlorade min familj.
Sluta!
Jag ville flyga som en fågel när jag var liten.
Jag försökte med allt möjligt, som att sätta vingar på armarna.
Men jag lyckades aldrig flyga, så jag ville försöka i drömmarna.
Redan då hånade jag mig själv i drömmarna och sa:
"Du kommer aldrig att flyga."
Det har du aldrig berättat förut.
Drömmar verkar mycket mer realistiska än verkligheten.
Men varför skulle han vilja komma ut om allt är möjligt i drömmarna?
Han vill ha dig, Mari.
-Va? -Jag säger "han", men det är ändå jag.
Så mycket vet jag.
-Hans mål. Det är du, Mari. -Yuji, somna inte!
Du kan gå. Jag far till drömlandet.
Jag vill inte orsaka dig mer smärta.
Yuji!
Jag ger inte upp.
Jag ska dra dig ut ur din drömvärld.
Okej, Yuji.
Jag följer med.
Mr Hirano? Yuji Hirano? Vi vet att ni är där.
Fastighetsförvaltaren öppnar åt oss.
-Vi vill ställa några frågor. -Kom in.
Mari Igarashi har försvunnit.
Vems väska är det?
Ni kan leta, men ni hittar henne inte
i den verkliga världen.
I den verkliga världen? Vad menar ni?
-Hon är inuti mig nu. -Jag förstår inte.
-Säg inte… -Åt ni henne?
Nej. Hon har gett sig av… Till min drömvärld.
Undertexter: Villemo Linngård Oksanen
Långt, svart hår har slingrat sig genom väggen.
Jag undrade varför orden på väggen skälvde,
men det visade sig vara håret.
Vad försöker det göra?
Försöker det nå mig?
Jag hade inget annat val än att börja dra ut det.
Då lugnade sig håret äntligen.