‎MANIACUL JUNJI ITO: ‎POVEȘTI MACABRE JAPONEZE
‎„PATRU SETURI DE PEREȚI”
‎Ajunge, Soichi!
‎La naiba! Nu mai suport.
‎Tată, fă ceva cu Soichi!
‎Ce? A greșit cu ceva?
‎Mă deranjează de la învățat.
‎Am un test în curând.
‎- Soichi? ‎- Ce?
‎Stai, n-ai fost…
‎În fine, nu te mai zbengui prin pod!
‎Ce tot spui?
‎Nu face pe prostul!
‎Știi că ai fost în pod!
‎Ba nu.
‎Nu face acuzații false!
‎Da, Koichi. Soichi a fost aici tot timpul.
‎Nu cred.
‎E adevărat. N-ar trebui ‎să dai vina pe fratele tău pentru tot.
‎E ciudat.
‎Jos. Notele o iau în jos.
‎Scad. Notele vor scădea.
‎Jos de tot.
‎Iei zero la test ‎și profesorul te va mustra.
‎Apoi începi să plângi de la mustrare.
‎Soichi e enervant.
‎Soichi, am să te bat!
‎Treci înapoi!
‎Termină odată!
‎Gata, Soichi! Vei plăti pentru asta.
‎Am zis să te oprești!
‎Ce? De ce faci asta?
‎Fugeam la baie. Chiar am nevoie.
‎Mincinosule! Încercai să mă deranjezi.
‎E adevărat!
‎Nu! Nu mai pot să mă țin. ‎Să mă ajute cineva!
‎Chiar a făcut pe el.
‎Nu pot să cred că dai vina pe mine!
‎Toată lumea știe că nu am fost în pod.
‎Tată, fă ceva cu răutatea lui Soichi!
‎Fratele meu a luat-o razna.
‎Ce ai spus?
‎Dacă nu, atunci o fi vreun strigoi.
‎Strigoi?
‎Exact. Se aud zgomote ‎când nu e nimeni aici.
‎Nu asta face un spirit neliniștit?
‎Casa asta a fost ciudat de rece în ultima ‎vreme și am auzit bubuituri.
‎Nu fi prost! E iarnă, normal că e frig.
‎Bubuituri? Ce prostie!
‎Râzi de strigoi, Koichi?
‎Habar n-ai ‎ce se întâmplă când râzi de fantome!
‎Habar n-ai! Absolut deloc!
‎Bubuituri, pe naiba! Soichi face gălăgie.
‎A fost un strigoi? Stai puțin!
‎Ce cauți în dulap, Soichi?
‎Koichi, pot să fac să pară un strigoi ‎dacă trag de astea.
‎Vezi?
‎Deci tu ai fost.
‎Inclusiv în pod.
‎Nu, aia a fost real. Eu doar am ajutat.
‎Nu te mai prosti, ticălosule!
‎Bună dimineața! Sper că vă merge bine…
‎Tată, fă ceva cu Soichi!
‎Ușor de zis.
‎E o cauză pierdută.
‎Ce? Atunci mă mut!
‎Nu, stai, Koichi!
‎Am o idee.
‎Cunosc un tâmplar. ‎Îl pun să-ți izoleze camera.
‎Ce zici de asta?
‎Bine.
‎Am venit.
‎- Koichi. ‎- Tâmplarul a venit deja?
‎Exact.
‎Tatăl tău l-a chemat imediat.
‎Serios?
‎Dle Tagaisu, am făcut niște ceai. ‎Vă rog, luați o pauză!
‎Salutare!
‎Salut!
‎Măi să fie!
‎Dle Tagaisu, mulțumesc că ați venit.
‎Pesemne că el e fiul dvs. cel mare.
‎Lasă în seama mea!
‎Voi folosi cele mai noi tehnici ‎ca să-ți izolez perfect camera.
‎Cele mai noi tehnici?
‎Exact.
‎Voi folosi patru seturi de pereți ‎ca să blochez zgomotul exterior.
‎Patru pereți? E ceva.
‎Am ales cu un motiv numărul patru.
‎Pronunția japoneză ‎a numărului patru înseamnă „moarte”.
‎Doi sau trei pereți nu ajută.
‎Sună a moarte doar când ai patru pereți.
‎Bine…
‎Mori!
‎- Termină! ‎- Mori!
‎Dă-te din drum!
‎Scuze, dle Tagaisu! E incorigibil.
‎Ba nu. Are ceva talent. Și bate cuie bine.
‎Ești o figură, nu-i așa, tinere?
‎Îmi place să bat cuie.
‎Minunat! Poate mă ajuți.
‎Înțeleg. Poate l-am forțat prea tare ‎pe Obata.
‎Sun mâine și îmi cer scuze.
‎Soichi m-a surprins azi.
‎L-a ajutat pe tâmplar toată ziua.
‎Tâmplarul a spus că se descurcă.
‎Nimeni nu a spus nimic frumos despre el.
‎Tâmplarul a cam exagerat, ‎a zis că are un stil desăvârșit.
‎Serios? Atunci, poate mai e o speranță ‎pentru Soichi.
‎Da, dar Tagaisu era cam ciudat.
‎Să vedem cum merge construcția!
‎E târziu, dragă. De ce nu te uiți mâine?
‎Ce? Obloanele mele sunt închise.
‎Ai venit devreme, Koichi.
‎- Bună! ‎- Bună, tinere maestru!
‎Bun venit acasă!
‎Dle Tagaisu, ce-i cu geamul meu?
‎Geamul tău?
‎Sunetul trece prin ferestre, ‎așa că a trebuit s-o acopăr.
‎Camera e perfect izolată acum.
‎Mi-am terminat treaba, mă scuzați!
‎Ați terminat deja?
‎Exact.
‎Ei bine, la revedere.
‎Mamă, cum arată camera mea acum?
‎N-am văzut-o încă.
‎E o ușă în spatele unei uși.
‎Două uși?
‎O ușă, în spatele unei uși, ‎în spatele unei uși.
‎Ce se întâmplă?
‎Nu-mi spune că mai e o ușă ‎în spatele celor două uși!
‎Știam eu! Ușile se micșorează.
‎Vai de mine! Nu știu ce ne facem ‎dacă mai e o ușă în spatele ăsteia.
‎Cu statura ta, ‎s-ar putea să nici nu încapi.
‎Calmează-te! Sunt doar patru uși.
‎Totuși, e foarte înghesuit.
‎Biroul aproape ocupă toată camera.
‎Dacă am desena o schemă…
‎POD
‎…ar arăta așa.
‎Camera s-a micșorat ‎din cauza celor patru pereți.
‎În schimb, e izolată perfect.
‎Nu te deranjează că e așa înghesuit?
‎Nu mă deranjează, ‎câtă vreme pot învăța în liniște.
‎E atât de liniște, ‎încât îmi aud urechile țiuind.
‎Ce naiba e asta? ‎Încă nu e sezonul cicadelor!
‎Asta e vocea lui Soichi!
‎La naiba!
‎E destul spațiu între ușile astea ‎ca să încapă cineva.
‎Asta e! ‎Soichi s-a ascuns între ușile astea.
‎O diagramă ar arăta așa.
‎Fir-ar să fie! S-a furișat din pod!
‎Iată!
‎Koichi trebuie să fie panicat ‎de la zgomotele astea ciudate.
‎Părea așa fericit, ‎învățând în camera aia mică.
‎Ce prost!
‎Hai să-i mai provoc o sperietură!
‎Unu, doi…
‎Termină!
‎Te-am prins în flagrant! Pleacă de aici!
‎Prinde-mă dacă poți!
‎Stai! Nu scapi așa ușor!
‎E și aici o intrare?
‎Vino înapoi, Soichi!
‎Cobor.
‎Incredibil!
‎Au!
‎Soichi!
‎Răzgâiat mic ce ești!
‎Oprește-te!
‎Soichi!
‎La naiba!
‎Ce e asta?
‎E o zonă cu nămol.
‎Nu. O să-i dau apă la moară ‎dacă continui să-l urmăresc.
‎Vai de mine! Ce-ai pățit?
‎Ce? Mă duc să învăț.
‎Mi-am pierdut… suflul.
‎„BÂRLOGUL”
‎Yuji.
‎Yuji!
‎Ce s-a întâmplat? Ești cam tras la față.
‎Nu dorm de trei zile.
‎Trei zile? Iar scrii un roman?
‎Nu e asta.
‎Mari, tu ești singura ‎cu care pot vorbi despre asta.
‎Ajută-mă!
‎Yuji, ce se întâmplă?
‎Știu că mă vei crede.
‎Adevărul e că alter egoul meu, ‎care trăiește în visele mele,
‎încearcă să intre în lumea reală.
‎Se trezește în momentul în care adorm.
‎Încearcă să mă tragă într-un vis ‎ca să mă înlocuiască în lumea reală.
‎A început acum trei zile.
‎De asta n-am putut să dorm.
‎Se va trezi dacă dorm.
‎Stai! Poate e ‎o altă halucinație de-ale tale.
‎Nu e o halucinație.
‎Dar ai spus ‎că ai un alter ego în visele tale.
‎Genul ăsta e specialitatea ta.
‎Trebuie să mă crezi. ‎Nu e o minciună sau o halucinație!
‎Yuji, de ce nu te duci la doctor?
‎La doctor?
‎Exact. La doctor. ‎Pun pariu că un doctor mă poate ajuta!
‎Mulțumesc, Mari.
‎Yuji!
‎Stai, Yuji! Nu pleca!
‎Am glumit.
‎Yuji!
‎Știu, Mari.
‎Sincer, nu înțeleg despre ce vorbești.
‎Ce vrei să fac?
‎Vreau să stai cu mine ‎și să te asiguri că nu adorm.
‎Yuji.
‎Bună! Intră!
‎Fac niște cafea.
‎Fac eu.
‎Atunci fă-ți doar ție. ‎Am băut deja prea multă.
‎Mulțumesc, Mari.
‎Ce face acum?
‎Doarme. Dar nu mai pot sta treaz mult.
‎Mari, leagă-mi mâinile și picioarele ‎cu banda aia adezivă!
‎De ce?
‎Ca să-l împiedic să iasă.
‎Grăbește-te!
‎E bine așa?
‎Da, dar nu sunt sigur că va funcționa.
‎Nu-ți face griji! Sunt aici acum.
‎Yuji! Trezește-te! Yuji!
‎Mari! Ajutor!
‎Grăbește-te!
‎Ce a fost asta?
‎Tu m-ai dezlegat?
‎Yuji, ce s-a întâmplat adineauri?
‎Alter egoul meu din lumea viselor. ‎E latura mea din interior.
‎E o nebunie. Nu se poate așa ceva.
‎Ba da! Tocmai ai văzut.
‎Dar…
‎Până acum a visat înăuntrul meu.
‎Dar a aflat despre lumea exterioară.
‎Corpul uman nu e gol.
‎Dacă-l întorci invers, se văd organele.
‎Ăsta e singurul mod în care pot explica.
‎M-am născut gol pe interior, ‎cel puțin, de când mi-am pierdut familia.
‎Încetează!
‎Voiam să zbor ca o pasăre când eram mic.
‎Am încercat tot felul de lucruri, ‎mi-am pus aripi pe brațe.
‎Dar n-am putut zbura niciodată,
‎așa că m-am hotărât să încerc în vis.
‎Chiar și atunci, ‎mi-am râs în nas în vis și-mi ziceam:
‎„N-ai cum să zbori.”
‎N-am mai auzit povestea asta.
‎Visele par mult mai realiste ‎decât realitatea.
‎Dar de ce ar vrea să iasă ‎dacă ceva e posibil în vis?
‎Te vrea pe tine, Mari.
‎- Ce? ‎- Chiar dacă spun „el”, tot eu sunt.
‎Măcar atâta știu.
‎Obiectivul lui… ești tu, Mari.
‎Yuji, nu adormi!
‎Poți pleca. Mă duc în vis.
‎Nu vreau să-ți provoc mai multă durere.
‎Yuji!
‎Nu mă dau bătută.
‎O să te scot din lumea viselor.
‎Bine, Yuji.
‎Te însoțesc.
‎Dle Hirano? Yuji Hirano? ‎Știm că sunteți acolo.
‎Administratorul ne va deschide.
‎Am dori să vă punem câteva întrebări.
‎Intrați!
‎Mari Igarashi a dispărut.
‎A cui e geanta aia?
‎Puteți s-o căutați, dar n-o veți găsi
‎în lumea reală.
‎În lumea reală? Cum adică?
‎Acum e în mine.
‎Nu înțeleg.
‎- Doar nu… ‎- Ai mâncat-o?
‎Nu. A plecat… în lumea viselor mele.
‎Părul lung și negru a intrat în perete.
‎Mă întrebam de ce tremurau ‎cuvintele de pe perete,
‎dar s-a dovedit a fi părul.
‎Ce încearcă să facă?
‎Încearcă să ajungă la mine?
‎N-am avut de ales ‎decât să încep să-l scot.
‎Atunci, în sfârșit, s-a relaxat părul.