DŽUNDŽI ITÓ: JAPONSKÉ DĚSY
POKOJ SE ČTYŘVRSTVÝMI ZDMI
To už by stačilo, Sóiči!
Do háje! Tohle se nedá vydržet.
Nemůžeš Sóičimu něco říct, tati?
Copak? Něco ti provedl?
Nemůžu se kvůli němu učit.
Musím se připravit na test.
Sóiči?
Nebyl jsi před chvílí…
Každopádně přestaň dupat na půdě.
O čem to mluvíš?
Nedělej blbýho.
Vždyť jsi byl na půdě!
O tom nic nevím!
Přestaň mě obviňovat z něčeho, co jsem neudělal!
Přesně tak, brácho. Sóiči byl celou dobu tady.
To není možný!
Jo, neměl bys vždycky všechno svádět na něj.
To je divný…
Zhoršete se, zhoršete se. Známky, zhoršete se.
Snižte se, snižte se. Známky, snižte se.
Ať dostane pětku.
Ať z testu dostane nula bodů a učitel mu pěkně vynadá.
Ať mu vynadá tak, že bude bulet jako mimino!
Ten Sóiči mě teda pěkně štve.
Že já ti jednu vrazím, Sóiči!
Stůj!
Hned s tím přestaň!
Přestaň, Sóiči! Tohle si vypiješ!
Stůj, říkám!
Co je? O co ti jde?
Jenom jsem běžel na záchod.
Přestaň lhát! Přišel jsi mě rušit při učení.
Nelžu!
Já už to nevydržím! Pomozte mi někdo!
On se fakt pochcal!
Jak mě z toho pořád můžeš obviňovat?
Všichni vědí, že jsem na té půdě nebyl.
Řekni tomu Sóičimu něco, tati.
Jenom sis vypěstoval nějakou neurózu.
Co jsi to řekl?
Nebo nám tu straší poltergeist.
Poltergeist?
Jo, slyšíš zvuky z půdy, i když tam nikdo není.
Takže ten hluk musí dělat nějaký duch.
Taky je mi tu poslední dobou nějaká zima a slýchávám divné zvuky.
Co to plácáš? To je přece normální, že je v zimě chladno.
A divný zvuky? Přestaň si vymýšlet.
Vážně si chceš dělat srandu z poltergeistů, Kóiči?
Nevíš, jak to dopadá, když si utahuješ z duchů!
Nemáš tušení, s čím si zahráváš!
Já mu dám „divný zvuky“. Všechno to dělá on.
Že by to byl vážně poltergeist?
Co to…
Co děláš u mě ve skříni, Sóiči?
Čau, brácho. Když za to zatáhnu, vypadá to jako řádění poltergeista.
Sleduj.
Takže za to opravdu můžeš ty. I za to skákání na půdě.
Ne, to je skutečné. Já tomu duchovi jenom pomáhám.
Přestaň mě dráždit, ty hajzlíku!
Dobré ráno! Doufám, že se…
Řekni Sóičimu něco, tati!
To se ti lehko řekne.
Toho už nijak nepřevychováme.
V tom případě se odstěhuju!
Počkej chvilku, Kóiči!
Něco mě napadlo.
Znám jednoho tesaře, který ti ten pokoj odhluční.
Co ty na to?
Dobře.
Jsem doma!
- Ahoj. - Už je tu ten tesař?
Jo, už přišel.
Táta mu řekl, ať dorazí co nejdřív.
Udělala jsem vám čaj, pane Tagaisu. Dejte si přestávku.
Heleme se!
Zdravíčko!
To jsou mi věci.
Moc vám děkuju, pane Tagaisu.
Vy budete ten synáček.
Nechte to na mně.
Pomocí nejnovějších postupů vám ten pokoj dokonale odhlučním.
Nejnovějších postupů?
Přesně tak.
Díky metodě čtyřvrstvých zdí se dovnitř nedostane žádný zvuk.
Čtyřvrstvých zdí? To zní úžasně.
Čtyři vrstvy nevolím jen tak.
Čtyřka je totiž takzvané číslo smrti.
Dvě nebo tři vrstvy nestačí.
Až čtyři takříkajíc zabijou všechen zvuk.
Chcípni!
Přestaň, Sóiči!
Nepřekážej tady!
Moc se za něj omlouvám. Je nenapravitelný.
Ale to nemusíte, zatloukání hřebíků mu celkem jde.
Vidím, že se umíš ohánět, mladíku.
Zatloukání hřebíků zbožňuju!
Skvěle! V tom případě tě požádám o pomoc.
Aha, tak to jsem na toho Obatu možná moc tlačil.
Zítra mu zavolám a omluvím se.
Sóiči mě dneska dost překvapil.
Celý den pomáhal panu tesaři.
Pan Tagaisu ho i moc chválil.
To je poprvé, co ho někdo za něco pochválil.
Prý zatlouká hřebíky jako opravdový profík.
To je skvělé. Tak to ještě Sóiči není úplně ztracený případ.
Ale řeknu ti, že ten Tagaisu vypadá jako pěkný podivín.
No nic, skočím se mrknout, jak je na tom.
- Už je pozdě, drahý. Nech to na zítra. - Tak jo.
Co to? Proč mám zabedněné okno?
Dneska jsi doma nějak brzo.
- Dobrý den. - Zdravíčko, mladý pane.
Vítejte doma.
Co jste mi to udělal s oknem?
S oknem?
Plno zvuků přichází právě skrz něj, tak jsem ho bohužel musel zatlouct.
Teď už je váš pokoj dokonale zvukotěsný.
To je ode mě všechno, takže se s vámi loučím.
To už jste hotový?
Přesně tak. Mějte se krásně.
Jak ten pokoj vypadá, mami?
Taky jsem ho ještě neviděla.
Za dveřmi jsou další dveře.
Dvojité dveře?
Za těmi druhými dveřmi jsou ještě jedny!
Co to má být?
Neříkej mi, že těmihle dveřmi budou ještě další?
No to víš, že jsou. A jsou pořád menší a menší.
Božínku, jestli za nimi budou ještě jedny, už se k tobě nedostanu.
Je pravda, že by ses v nich asi zasekla.
Neboj, tyhle jsou poslední.
Je to tu ale pěkně stísněné.
Vejde se sem akorát ten stůl.
Kdybychom si to nakreslili,
vypadalo by to takhle.
Takže mám sice čtyřvrstvé zdi, ale menší pokoj.
Na druhou stranu je ale dokonale zvukotěsný.
Vážně ti nevadí, že tu není místo?
Pokud se budu moct v klidu učit, nějak se s tím poperu.
Je tu takové ticho, až mi z toho zvoní v uších.
Co to má být? Na cikády je ještě moc brzo!
To je Sóičiho hlas!
Sakra!
Mezi ty zdi by se klidně někdo vešel.
Už to mám! Sóiči se dostal dovnitř.
Nějak takhle.
Do háje! Určitě tam vlezl přes půdu!
To je ono.
Kóiči už z těch zvuků musí úplně šílet.
Vypadal tak šťastně, že se může v klidu učit.
Blbec jeden.
Tak jo, ještě ho trochu potrápím.
Raz, dva…
Hej!
Chytil jsem tě při činu! Hned odtamtud slez!
Jen si mě zkus chytit!
Stůj! Mně neutečeš!
Je tu ještě další vchod?
Počkej, Sóiči!
Výtah jede dolů.
Ty zmetku jeden!
Au!
Sóiči!
Ty malej spratku!
Stůj!
Sóiči!
Sakra práce!
Co to má být?
To je můj bahenní koutek!
A dost. Když se za ním ženu, jenom mu tím hraju do karet.
Božínku. Copak se ti stalo?
Nic, jdu se učit.
Došel… mi dech.
DOUPĚ SPÁNKOVÉHO DÉMONA
Júdži.
Júdži!
Děje se něco? Vypadáš hrozně.
Už tři dny jsem nespal.
Tři dny? To jsi zase rozepsal nějakou knihu?
Ne, tím to není.
Nikomu jinému se s tím svěřit nemůžu, Mari.
Musíš mi pomoct.
Co se děje, Júdži?
Ty mi to určitě uvěříš.
Moje druhé já, které žije v mých snech,
se snaží dostat do reality.
Probouzí se ve chvíli, kdy já usnu.
Pokouší se mě vtáhnout do snu, aby mě mohlo nahradit ve skutečném světě.
Začalo s tím před třemi dny.
Proto nemůžu jít spát.
Jinak se probudí.
Počkej chvilku. To zase blouzníš?
Neblouzním.
Druhé já žijící ve snech je přece tvoje oblíbené téma.
Musíš mi věřit! Nevymýšlím si to.
Neměl by sis zajít k doktorovi?
K doktorovi?
No jasně, k doktorovi! Ten mi s tím určitě pomůže!
Díky moc, Mari.
Júdži!
Počkej, Júdži! Nikam nechoď!
Dělala jsem si srandu!
Júdži!
Já vím, Mari.
Upřímně moc nechápu, o čem to mluvíš.
Jak bych ti mohla pomoct?
Potřebuju někoho, kdo bude hlídat, abych neusnul.
Júdži…
Ahoj, pojď dál.
Udělám kafe.
Já ho připravím.
Tak si uvař jenom pro sebe, já už ho měl ažaž.
Díky, Mari.
A co dělá to tvoje druhé já?
Spí. Já už ale moc dlouho vzhůru nevydržím.
Tímhle mi svaž ruce a nohy, Mari.
Proč?
Aby se nedostal do reality.
Pospěš si.
Takhle?
Jo. Ale nevím, jestli to zabere.
Už jsem tu s tebou, takže se nemusíš bát.
Júdži! Vzbuď se, Júdži!
Pomoz mi, Mari!
Rychle!
Co to bylo?
Sundala jsi tu pásku.
Co to bylo, Júdži?
Moje druhé já ze světa snů. Vnitřní strana mého těla.
Něco takového přece není možné.
Je, vždyť jsi to zrovna viděla!
Ale…
Doteď jenom snil uvnitř mě.
Pak se ale dozvěděl o okolním světě.
Lidské tělo přece není duté.
Když se otočíš naruby, vyhřeznou ti orgány.
Mám pro to jenom jedno vysvětlení.
Už od narození jsem prázdný.
Nebo možná od doby, co jsem přišel o rodinu.
Přestaň!
Už odmala jsem chtěl umět lítat jako pták.
Zkoušel jsem ledasco. Třeba jsem si lepil křídla na ruce.
Nikdy se mi to ale nepovedlo,
tak jsem to chtěl zažít aspoň ve snu.
I tam jsem se ale jenom sám sobě vysmíval,
že to není možný.
O tom slyším poprvé.
Sny jsou pro mě reálnější než realita.
Proč se ale snaží dostat ven, když si ve snu může dělat, co chce?
Chce totiž tebe, Mari.
Přece jenom je to moje druhé já.
Cítím to.
Jde mu… o tebe, Mari.
Ne! Nesmíš usnout, Júdži!
To je dobrý, odejdu do snů.
Už tě nechci dál… trápit.
Júdži!
To nedovolím.
Já tě z toho snu vytáhnu zpátky ven.
Dobře, Júdži.
Půjdu za tebou.
Pane Hirano? Júdži Hirano? Víme, že jste tam.
Otevřete nám, pane domácí?
Máme na vás pár otázek.
Pojďte dál.
Mari Igarašiová je nezvěstná.
Čí je to taška?
Můžete ji hledat, ale ve skutečném světě
ji už nenajdete.
Ve skutečném světě? Jak to myslíte?
Zmizela v mých útrobách.
Jak to myslíte?
- Vy jste… - …ji snědl?
Ne, odebrala se do mého světa snů.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová
Ze zdí se vysoukaly dlouhé černé vlasy.
Zdálo se mi, že se ta písmena na stěnách kroutí,
ale byly to jenom vlasy.
O co se asi snaží?
Chtějí se mě dotknout?
Začal jsem všechny vytrhávat.
A potom se už ani nehnuly.