JUNJI ITO MANIAC: JAPANESE TALES OF THE MACABRE
Utforska tunneln?
Verkligen?
Vad då? Är du rädd?
-Vi är väl inte rädda? -Tja…
Då är det avgjort.
Åk hem och hämta ficklampor, sen möts vi igen.
Du borde följa med, Goro.
Det är tunneln där Goros mamma…
Va?
Då måste han verkligen följa med.
Okej, vi går in.
Okej.
-Knuffas inte! -Det gjorde jag inte!
Inte så högt!
Hur långt ska vi gå, Hide?
Jag hörde att det finns nåt nära tunnelns mitt.
"Nåt"? Vadå?
Jag vet inte! Det är därför vi gör det här.
Vad tusan är det som finns i den här tunneln?
Släpp mig!
Sätt fart.
Titta.
Väggarna är alldeles repiga.
Som om nåt klöst på dem.
Jag fick nåt i huvudet! Är det blod?
Slappna av. Det är bara vatten.
Idiot! Det var du som berättade konstiga historier.
Hörni, killar.
-Vad är det? -Va?
Goro?
Lillasyster? Är det du?
Mari, vad gör du här?
Jag vet inte. Plötsligt var jag bara här.
Jag är rädd. Jag är så rädd, Goro.
Hur hamnar man här utan att märka det?
Vi sticker. Kom!
Pappa.
-Somnade Mari? -Ja, men hon har feber.
-Hon borde stanna hemma i morgon. -Jag förstår.
Hon hamnade i tunneln utan att veta hur.
De säger att tunneln lockar till sig folk.
Har du nånsin pratat med Mari om…
Om mamma?
Nej, det har jag inte.
-Håll ett öga på henne. -Okej.
Det snöar!
Imorgon ligger snön djup.
THE STORY OF THE MYSTERIOUS TUNNEL
SORG
Jag är hemma!
-Goro! Har du sett Mari? -Va? Hon var hemma från skolan.
Ja, men jag tittade just till henne och hon är borta.
Nej. Tunneln?
Jag vet inte, men med den febern borde hon inte vara ute i snön.
Jag går och letar.
Stanna här, Goro.
Varför dröjer det så?
Det är pappas.
Pappa?
OBSERVATORIUM FÖR KOSMISK STRÅLNING TOHTOUNIVERSITETET
"Observatorium för kosmisk strålning"?
Vad är det här?
Mari!
Känner du den unga damen?
Hon är min lillasyster.
-Min pappa gick också hit. -Din pappa? Vi har inte sett honom.
Va? Vad konstigt.
Fortsätter tunneln i den riktningen?
-Ja, det här är bara mitten. -Han kanske är där.
Det kan han inte vara. Vi hade märkt om han hade gått förbi.
Omöjligt!
Jag såg ingen på vägen hit,
och jag hittade pappas ficklampa på marken.
Om du insisterar, så varsågod. Sök igenom andra sidan.
Koyama, ta bilen och visa honom resten av tunneln.
Ja, professorn.
Då kanske han släpper det här.
Jösses. Har du skadat dig?
Du har blod i ansiktet.
-Snälla, kör lite långsammare! -Som du vill.
Vi är nästan framme vid andra änden.
De enda spåren är från bilen vi körde i morse.
Och inga fotspår.
Nu åker vi tillbaka.
Konstigt. Jättekonstigt.
Min pappa kanske försvann nånstans i tunneln.
Han gick säkert hem.
Jag undrar en sak. Vad är observatoriet för kosmisk stålning?
Jorden bombarderas av kosmisk strålning.
Observatoriet studerar den typen av strålning.
Den passerar genom människokroppen, precis som röntgenstrålar.
Självklart passerar den också genom berget och in i tunneln.
Det är därför gamla tunnlar används för att observera sånt.
Det där förstod jag inte.
Pappa?
Va?
Goro, jag är rädd.
Jag vet inte varför jag går hit hela tiden.
Mari.
Goro, har ni inga släktingar?
Varför lämnar ni inte stan tills er far är hittad?
Vi har en faster i Tokyo. Jag ringer henne.
Vad händer?
Jag kan inte forska ordentligt så här!
Inget är trasigt, men all data är uppåt väggarna.
Professorn!
Är ni okej?
Ja. Jag har känt mig underligt trött sen vi började vara i tunneln.
Jag har faktiskt också känt mig svag sen vi började komma hit.
Ni också?
Det kanske finns nåt mer här.
Professorn! Titta på det här!
Det är fotot vi tog häromdagen.
Vad är det här, Ishikura?
Ser det inte ut som om nåt flyger runt i tunneln?
Titta närmare.
Det ser ut som om en mänsklig skepnad
passerar genom våra kroppar som röntgenstrålar!
Ja, den ser mänsklig ut.
Vad är det?
-Ett spöke, kanske? -Ett spöke? Så fånigt.
Kan våra abnorma resultat bero på den här saken?
Om den verkligen passerar genom våra kroppar…
Då får vi stora doser strålning.
Även om det är osannolikt
kan det vara farligt att stanna för länge här.
STÄNGT TILLS VIDARE
Det här är Koyama från observatoriet!
Kom genast hit! Nåt hemskt har hänt!
Goro.
Goro!
Professorn och Ishikura…
Människoliknande figurer flyger omkring.
Jag ser dem! De går genom väggarna och golvet!
Och nu gör vi det också!
Helt otroligt. Hur kan vi dras genom en fast yta?
Vi är…
De är borta.
Goro!
Vi kom tillbaka igen.
Det var som om vi drogs hit!
Goro, jag är rädd!
Mari!
Fröken Koyama! Skynda på!
Goro! Nåt…
Fröken Koyama!
-Nåt följer efter oss! -Va?
Goro!
Koyama!
Gå inte!
Fröken Koyama!
Nej!
Goro.
Hjälp mig!
Ett, två, tre, fyra!
Glass, glass, glassbussen
Vad tänker du ta för sort?
Glass, glass, glassbussen
Se alla problem smälta bort
ICE CREAM BUS
Glass, glass. Riktigt smaskigt.
-Vill du ha glass? -Pappa, jag vill också ha glass.
-Vi ska snart äta middag. -Okej, ställ er i kö.
Vart ska vi idag?
Ja, vart ska vi åka?
Till nåt kul ställe!
Ha det så kul! Vi äter middag när ni är tillbaka.
-Ursäkta mig. -Det är vår nya granne.
Jag heter Sonohara. Vart ska barnen?
För ungefär en månad sen
började han komma till vårt hyreshus på lördagarna.
Barnen längtar efter lördag kväll.
Barnen äter glass och njuter av en resa runt stan.
Det är min lilla gåva till dem.
De är i goda händer.
-Jag vill ha glass. -Va? Pratar du fortfarande om det?
-Jag vill verkligen ha. -Glöm det. Nu äter vi innan maten kallnar.
-Men du är en hemsk kock. -Nej, det är jag inte.
Mums! Det är gott!
Jag vill hellre ha glass!
Mamma!
Jag vill bo med mamma!
Mamma!
Glass, glass, glassbussen
Vad tänker du ta…
-Hördu, Tomoki. -Va?
Vill du verkligen bo hos mamma?
Tja…
Det är glassbussen!
Är det lördag idag?
Glass, glass. Riktigt smaskigt.
Vill du ha glass?
Okej, Tomoki. Jag köper glass.
Va? Verkligen?
Choklad, tack!
-Vad vill du ha? -Chokladglass.
-Välkommen. Vad får det lov att vara? -En kula choklad, tack.
Visst.
Ställ er i kön. Trängs inte.
Tomoki, du borde åka med.
Är du säker?
Så länge du äter min mat när du kommer tillbaka.
Visst!
Glassbussen, glassbussen…
Jag är hemma! Pappa, glassbussen var otrolig.
Det fanns ett berg av jordgubbsglass där inne,
och alla slickade på det.
Vi tävlade!
Det är därför min tunga är röd. Ser du?
-Din chokladglass, då? -Den åt jag också.
-Du får ont i magen om du äter så mycket. -Ingen fara. Nån middag behövs inte.
-Va? Du lovade att äta! -Jag är mätt!
Ofattbart.
Ett berg av jordgubbsglass? Ett "berg"?
Jag är hemma!
Va?
Han måste ha fått vänner på bussen.
Dagens gäst är Terumi Fujino, sångerska och varietéstjärna.
Hej, allihop!
Tomoki. Du har inte nämnt att du vill bo hos mamma på sistone.
Självklart inte. Glassbussen kommer inte dit.
Glass, glass…
Kom igen!
Vi ses!
Jag drar.
Glass, glass, glassbussen
Ursäkta mig.
Jag vill följa med barnen idag.
Tyvärr.
Jag kan inte tillåta vuxna ombord.
Jaså?
Vad tusan är det här?
Vad är det här?
Vad är det?
Jag är hemma!
Tomoki?
Har du kompisar här?
Ni är väldigt tysta.
Kenichi är vanilj. Takeshi är choklad.
Kazuyuki är jordgubbe.
Och Daisuke förvandlades till frusen yoghurt.
Alla mina vänner smälte!
-Vad sa du? -De är så smaskiga!
Sluta! Slicka inte på den där!
Glass…
Glassbussen…
Glass, glass.
Undertexter: Villemo Linngård Oksanen
Otroligt. Det röda bläcket blir svart när det torkar.
Det här är toppen. Så lämpligt.
Men var kommer den metalliska lukten ifrån?
Hur som helst.
Vad är det där med mitt ansikte som flyger mot mig?
Jag måste skriva ner allting med det röda bläcket.
Men det finns inget papper!