JUNJI ITO HÁTBORZONGATÓ JAPÁN MESÉI
Fedezzük fel az alagutat?
Mi van?
Mi az? Csak nem féltek?
Dehogy félünk. Igaz?
Hát…
Akkor megbeszéltük.
Menjetek haza zseblámpáért, utána itt találkozunk!
Te is gyere, Goro!
Goro anyja abban az alagútban…
Micsoda?
Akkor végképp velünk kell jönnie!
Oké, bemegyünk.
Igen.
- Ne lökdöss! - Nem löktelek meg!
Halkabban!
Hide, meddig megyünk be?
Úgy hallottam, van valami az alagút közepén.
Valami? Micsoda?
Nem tudom! Ezért megyünk oda.
Mi a franc van az alagútban?
Hagyj már békén!
Menjünk tovább!
Nézzétek!
Karcolásnyomok vannak a falakon.
Mintha valami összekarmolta volna.
Valami a fejemre csöppent!
Mi ez, vér?
Nyugi, csak víz.
Idióta! Ez is a hülye meséitek miatt van!
Hé, srácok!
Az meg mi?
Bátyus?
Hugi? Te vagy az?
Mit csinálsz itt, Mari?
Nem tudom. Egyszer csak itt találtam magam.
Úgy félek, Goro!
Ki köt ki a tudta nélkül egy ilyen helyen?
Menjünk innen! Gyere!
- Apa! - Mari elaludt?
Igen, de lázas.
- Jobb lesz, ha holnap itthon marad. - Jó.
Azt sem tudta, hogy került az alagútba.
Azt beszélik, magához szólítja az embert.
Beszéltél Marival…
anyáról?
Még nem.
Kérlek, vigyázz rá!
Jó.
Havazik.
Holnapra jó nagy hó lesz.
„A REJTÉLYES ALAGÚT MESÉJE”
Megjöttem!
Goro! Nem láttad Marit?
Mi? De hát ma nem ment iskolába.
Igen, de amikor rá akartam nézni, nem volt sehol.
Jaj, ne! Az alagút?
Nem tudom, de ilyen lázasan nem szabadna a hóesésben mászkálnia.
Megyek, megkeresem.
Te maradj itt, Goro!
Hol késnek vajon?
Ez apáé.
Apa!
KOZMIKUS SUGÁRZÁST MÉRŐ OBSZERVATÓRIUM
TOHTO EGYETEM
„Kozmikus sugárzást mérő obszervatórium”?
Ez meg mi?
Mari!
Ismered ezt az ifjú hölgyet?
Mari a húgom.
Apámnak is vele kéne lennie.
Apádnak? Őt nem láttuk.
Nem? Ez furcsa.
Az alagút arrafelé folytatódik tovább?
Igen, ez még csak az alagút közepe.
Akkor talán arra van.
Kizárt. Észrevettük volna, ha erre jön.
Az lehetetlen!
Senkit sem láttam ide felé jövet,
és megtaláltam a földön a zseblámpáját.
Ha ragaszkodsz hozzá, menj csak! Keresd a túloldalon!
Koyama, vigye a kocsit, mutassa meg neki az alagút többi részét!
Igen, professzor.
Akkor talán elhiszi.
Jaj, istenem! Megsérültél?
Véres az arcod.
- Menjünk lassabban! - Ha akarod.
Mindjárt elérjük a kijáratot.
Az egyetlen nyom a kocsié, amivel reggel idejöttünk.
Nincsenek lábnyomok.
Menjünk vissza!
Ez nagyon furcsa.
Talán apám valahol az alagútban tűnt el.
Biztosan hazament.
Azon gondolkodtam, mi az a kozmikus sugárzást mérő obszervatórium.
A kozmikus sugarak az űrből érkeznek.
Itt azt a fajta sugárzást tanulmányozzuk.
Áthatol az emberi testen, akár a röntgen.
Persze a hegyen is átmegy, egyenest az alagútba.
Ezért használják az ilyen dolgok megfigyelésére a régi alagutakat.
Ebből egy szót sem értettem.
Apa!
Micsoda?
Goro, félek.
Nem tudom, hogy kerülök ide folyton.
Mari!
Goro, nincsenek rokonaitok?
Ahová elmehettek, míg apátok elő nem kerül?
Van egy nénikénk Tokióban. Beszélek vele.
Mi folyik itt?
Így nem lehet komoly kutatást végezni!
Nincs látok meghibásodást, az adatok mégsem stimmelnek.
Professzor úr!
Jól van?
Igen. Csak fura mód folyton fáradt vagyok,
mióta itt dolgozunk az alagútban.
Igazából én is gyengének érzem magam, mióta ide járunk.
Maga is?
Talán mégis van itt valami.
Professzor! Ezt nézze meg!
Ezt a fotót a minap készítettük.
Mi ez, Ishikura?
Úgy tűnik, mintha valami repkedne az alagútban, nem?
Nézze csak meg közelebbről!
Mintha valamilyen emberi alak…
áthaladna a testünkön, mint a röntgen!
Igen, tényleg emberszerűek.
Mik lehetnek?
Szellemek talán?
Szellemek? Badarság!
Lehet, hogy ezek a lények felelnek az abnormális adatokért is?
Ha tényleg áthaladnak a testünkön…
Akkor hatalmas mennyiségű sugárzás ért minket.
Bármilyen valószínűtlenül hangzik, veszélyes lehet túl sokáig itt maradni.
AZ OBSZERVATÓRIUM TOVÁBBI ÉRTESÍTÉSIG ZÁRVA
Koyama vagyok az Obszervatóriumból.
Kérlek, gyere gyorsan! Szörnyű dolog történt.
Goro!
A professzor és Ishikura…
Emberszerű alakok repkednek!
Látom őket! Átmennek a falakon és a földön!
És most már mi is!
Hihetetlen.
Hogy rángathatnak át egy szilárd felületen?
Mi…
Eltűntek.
Goro!
Újra itt találtuk magunkat.
Mintha valami ide vonzott volna.
Bátyus, félek!
Mari!
Koyama kisasszony! Siessen!
Goro! Van valami…
Koyama kisasszony!
- Valami követ minket. - Micsoda?
Goro!
Koyama!
Ne menj el!
Kisasszony!
Ne!
Bátyus!
Segíts!
Egy, kettő, három, négy!
Fagyis, fagyis, fagyis kocsi
Milyen ízre vágysz ma?
Fagyis, fagyis, fagyis kocsi
Meglátod, minden gondod elolvad
„FAGYLALTOS BUSZ”
Itt van újra a fagyis, ennél fincsibb nincs is.
- Kértek fagyit? - Apa, én is akarok fagyit!
- Nem lehet, mindjárt vacsora. - Jól van, álljatok sorba!
Hova megyünk ma?
Hova menjünk?
Valami muris helyre!
Jó szórakozást! Ha visszaértetek, megyünk vacsorázni.
- Bocsánat! - Ő az új szomszédunk.
Sonohara vagyok. Hova mennek a gyerekek?
A fagyis úgy egy hónapja minden szombaton meglátogat minket.
A gyerekek minden héten alig várják a szombat estéket.
Fagyiznak, miközben körbeautózzák a várost.
Ez az én kis ajándékom nekik.
Jó kezekben lesznek.
Fagyit akarok!
Még mindig emiatt nyavalyogsz?
Igen, úgy szeretnék fagyizni!
Felejtsd el! Együnk, mielőtt kihűl.
De hát borzasztóan főzöl.
Nem is.
Nyami! De finom.
Fagyit akarok enni!
Anyu!
Anyuval akarok élni!
Anyu!
Fagyis, fagyis, fagyis kocsi
Milyen ízre…
- Tomoki! - Igen?
Csakugyan anyuval akarsz élni?
Hát…
Itt a fagyis kocsi!
Szombat van?
Itt van újra a fagyis, ennél fincsibb nincs is.
Kértek fagyit?
Jól van, Tomoki. Veszek neked fagyit.
Mi? Tényleg?
Én csokisat kérek.
- Milyen ízűt kérsz? - Csokoládésat.
Jó estét! Mit adhatok?
Egy gombóc csokoládésat kérek.
Máris.
Álljatok sorba! Ne tolakodjatok előre!
Tomoki, menj te is!
Biztos?
De ha visszajöttél, meg kell enned a főztöm.
Jó!
Fagyis, fagyis, fagyis kocsi…
Itthon vagyok! Apu, eszméletlen volt a fagyis kocsi!
Egy hegynyi epres fagyi volt odabent, és mind ehettünk belőle.
Versenyeztünk.
Ezért olyan piros a nyelvem. Látod?
Na és a csokifagyid?
Azt is ettem.
Még elcsapod a hasad, ha ennyit eszel.
Jól vagyok. De nem kérek vacsit.
Mi? Megígérted, hogy eszel!
Tele vagyok.
Hihetetlen!
Egy hegynyi epres fagyi? Egy hegynyi?
Megjöttem!
Hát ez?
Úgy tűnik, talált pár barátot a buszon.
A ma esti vendégünk Fujino Terumi, énekes és varietésztár.
Jó estét!
Tomoki! Mostanában nem is mondtad, hogy anyánál akarsz lakni.
Persze hogy nem. Arrafelé nem jár a fagyis kocsi.
Fagyis, fagyis…
Menjünk!
Szia!
Mentem!
Fagyis, fagyis, fagyis kocsi…
Bocsánat!
Én is csatlakoznék ma a gyerekekhez.
Sajnálom!
Felnőttek nem szállhatnak fel.
Igazán?
Ez meg mi a franc?
Mi ez az izé?
Ez meg micsoda?
Megjöttem!
Tomoki!
Itt vannak a barátaid?
Nagyon csendben vagytok.
Kenichi a vaníliás,
Takeshi a csokis,
Kazuyuki az epres,
Daisuke pedig fagyasztott joghurt lett.
Minden barátom elolvadt.
Mit mondtál?
Nagyon fincsik!
Hagy abba! Ne nyalogasd!
Fagyis…
Fagyis kocsi…
Fagyi, fagyi.
A feliratot fordította: Tóth Márton
Ezt nem hiszem el. A piros tinta fekete lesz, ha megszárad.
Csodás! Pont kapóra jön.
De honnan jön ez a fémes szag?
Na mindegy.
Mit csinál az az izé arcommal, és miért repül felém?
Mindent, amit látok és hallok le kell írnom a piros tintával.
Jaj, de nincs papír!