‫- ג'ונג'י איטו: סיפורים מקבריים מיפן -‬
‫לחקור את המנהרה?‬
‫באמת?‬
‫מה? אתם פוחדים?‬
‫זה לא שאנחנו פוחדים, נכון?‬
‫אז…‬
‫החלטנו.‬
‫תלכו הביתה, תביאו פנסים, וניפגש שוב.‬
‫גם אתה צריך לבוא, גורו.‬
‫אבל במנהרה הזאת, אמא של גורו…‬
‫מה?‬
‫אז אנחנו באמת צריכים שהוא יבוא.‬
‫טוב, אנחנו נכנסים.‬
‫כן.‬
‫היי, בלי לדחוף!‬ ‫-לא דחפתי אותך!‬
‫אל תצעקו!‬
‫היי, הידה, כמה רחוק נלך?‬
‫שמעתי שיש משהו ליד אמצע המנהרה.‬
‫"משהו"? כמו מה?‬
‫אני לא יודע! לכן אנחנו הולכים לשם.‬
‫מה יש במנהרה הזאת, לעזאזל?‬
‫עזוב אותי!‬
‫בואו נמשיך.‬
‫תראו.‬
‫הקירות מכוסים בשריטות.‬
‫כאילו שמשהו נצמד אליהם בציפורניים.‬
‫משהו נפל לי על הראש!‬
‫זה דם?‬
‫תירגע. זה רק מים.‬
‫חתיכת אידיוט!‬ ‫זה בגלל שסיפרת סיפורים מוזרים!‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫מה זה?‬
‫מה?‬
‫גורו?‬
‫אחותי? זאת את?‬
‫מארי, מה את עושה כאן?‬
‫אני לא יודעת. פתאום מצאתי את עצמי כאן.‬
‫אני פוחדת. כל כך פוחדת, גורו.‬
‫מי מגיע למקום כזה בלי לדעת איך?‬
‫בואי נצא מכאן. מהר!‬
‫אבא.‬
‫מארי נרדמה?‬
‫כן, אבל יש לה חום.‬
‫עדיף שהיא לא תלך לבית ספר מחר.‬
‫אני מבין.‬
‫היא מצאה את עצמה במנהרה‬ ‫מבלי לדעת איך הגיעה לשם.‬
‫אומרים שהמנהרה מושכת אנשים לתוכה.‬
‫דיברת פעם עם מארי על…‬
‫על אמא?‬
‫אף פעם.‬
‫אני רוצה שתשמור עליה.‬
‫בסדר.‬
‫יורד שלג.‬
‫מחר השלג ייערם.‬
‫- "סיפור המנהרה המסתורית" -‬
‫- אבל -‬
‫אני בבית!‬
‫גורו! ראית את מארי?‬
‫מה? היא לא הלכה לבית הספר.‬
‫כן, אבל כרגע רציתי לבדוק מה שלומה,‬ ‫והיא איננה.‬
‫אוי, לא. המנהרה?‬
‫אני לא יודע, אבל עם החום שלה,‬ ‫אסור לה להיות בחוץ בשלג.‬
‫אלך לחפש אותה.‬
‫אתה תישאר כאן, גורו.‬
‫מה לוקח כל כך הרבה?‬
‫זה הפנס של אבא.‬
‫אבא?‬
‫- מצפה קרניים קוסמיות‬ ‫מעבדת מחקר, אוניברסיטת טוהטו -‬
‫"מצפה קרניים קוסמיות"?‬
‫מה זה?‬
‫מארי!‬
‫אתה מכיר את הגברת הצעירה הזאת?‬
‫מארי היא אחותי הקטנה.‬
‫גם אבא שלי היה צריך להגיע לכאן.‬
‫אבא שלך? לא ראינו אותו.‬
‫מה? זה מוזר.‬
‫המנהרה ממשיכה לכיוון הזה?‬
‫כן, זהו רק האמצע שלה.‬
‫אולי הוא שם.‬
‫לא ייתכן.‬ ‫היינו מבחינים אם הוא היה עובר כאן.‬
‫זה בלתי אפשרי!‬
‫לא ראיתי אף אחד בדרך לכאן,‬
‫ומצאתי את הפנס של אבי על הקרקע.‬
‫אם אתה מתעקש, תמשיך. תחפש בצד השני.‬
‫קויאמה, קחי את הרכב‬ ‫ותראי לו את שאר המנהרה.‬
‫כן, פרופסור.‬
‫אולי הוא יפסיק להתעקש שאביו כאן.‬
‫אוי. נפצעת?‬
‫יש לך דם על הפנים.‬
‫בבקשה, תיסעי לאט יותר!‬ ‫-כרצונך.‬
‫כמעט הגענו לצד השני.‬
‫הסימנים היחידים בשלג הם‬ ‫של הרכב שהגענו בו לכאן הבוקר.‬
‫ואין טביעות רגליים.‬
‫עכשיו, בוא נחזור.‬
‫זה מוזר. ממש מוזר.‬
‫אולי אבא שלי נעלם איפשהו במנהרה.‬
‫הוא בטח הלך הביתה.‬
‫רציתי לשאול.‬
‫מה זה בדיוק מצפה קרניים קוסמיות?‬
‫קרניים קוסמיות מפציצות את כדור הארץ מהחלל.‬
‫במצפה חוקרים את סוגי הקרינה.‬
‫היא חולפת בגוף האדם ממש כמו קרני רנטגן.‬
‫היא חולפת כמובן גם דרך ההר לתוך המנהרה.‬
‫לכן משתמשים לעתים קרובות במנהרות ישנות‬ ‫כדי לערוך תצפיות מהסוג הזה.‬
‫לא ממש הבנתי את זה.‬
‫אבא?‬
‫מה?‬
‫גורו, אני מפחדת.‬
‫אני לא יודעת למה אני ממשיכה לבוא לכאן.‬
‫מארי.‬
‫גורו, אין לכם קרובי משפחה?‬
‫למה שלא תעזבו את העיר עד שאבא שלכם יימצא?‬
‫יש לנו דודה בטוקיו. אתקשר אליה.‬
‫מה קורה?‬
‫אני לא יכול לערוך מחקר רציני ככה!‬
‫אין סימן לתקלה,‬ ‫אבל הנתונים ממש לא מתקבלים על הדעת!‬
‫פרופסור!‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן. אני פשוט מרגיש עייף באופן מוזר‬
‫מאז שהתחלנו לעבוד במנהרה הזאת.‬
‫למען האמת, גם אני מרגישה חלשה‬ ‫מאז שהתחלנו לבוא לכאן.‬
‫גם את, מה?‬
‫אולי יש משהו במקום הזה.‬
‫פרופסור! תסתכל על זה, בבקשה.‬
‫זה הצילום שצילמנו לפני כמה ימים.‬
‫מה העניין, אישיקורה?‬
‫זה לא נראה כאילו שמשהו מרחף מסביב במנהרה?‬
‫תסתכל מקרוב.‬
‫זה נראה כאילו שמשהו בעל צורת אדם‬
‫עובר דרך הגוף שלנו כמו קרני רנטגן!‬
‫כן, זה באמת נראה כמו משהו בעל צורת אדם.‬
‫מה זה?‬
‫רוח רפאים, אולי?‬
‫רוח רפאים? זה טיפשי.‬
‫האם הדברים האלה הם ההסבר‬ ‫לנתונים החריגים שקיבלנו עד כה?‬
‫אם הם באמת עוברים דרך הגוף שלנו…‬
‫אז אנחנו מקבלים מינונים כבדים של קרינה.‬
‫אף שזה נשמע מאוד לא סביר,‬
‫זה עלול להיות מסוכן‬ ‫לשהות במנהרה הזאת זמן רב מדי.‬
‫- מצפה הקרניים הקוסמיות‬ ‫סגור עד להודעה חדשה -‬
‫מדברת קויאמה מהמצפה לקרניים קוסמיות!‬
‫תגיע מיד! משהו נורא קרה!‬
‫גורו.‬
‫גורו!‬
‫הפרופסור ואישיקורה…!‬
‫יצורים דמויי אדם מתעופפים מסביב.‬
‫אני רואה אותם!‬ ‫הם חולפים דרך הקירות והרצפה!‬
‫ועכשיו גם אנחנו!‬
‫אני לא מאמין.‬
‫איך ייתכן שאנחנו עוברים דרך משטח מוצק?‬
‫אנחנו…‬
‫הם נעלמו.‬
‫גורו!‬
‫חזרנו לכאן.‬
‫זה היה כאילו נמשכנו לכאן!‬
‫גורו, אני מפחדת!‬
‫מארי!‬
‫גברת קויאמה! מהר!‬
‫גורו! משהו…‬
‫גברת קויאמה!‬
‫משהו עוקב אחרינו!‬ ‫-מה?‬
‫גורו!‬
‫קויאמה!‬
‫אל תלכי!‬
‫גברת קויאמה!‬
‫לא!‬
‫גורו.‬
‫תעזור לי!‬
‫- ג'ונג'י איטו -‬
‫- גלידה -‬
‫"אוטו, אוטו, אוטו גלידה‬
‫"איזה טעם היום נטעם?‬
‫"אוטו, אוטו, אוטו גלידה‬
‫"תראו איך כל העצב נעלם"‬
‫- "אוטו גלידה" -‬
‫גלידה, גלידה. נמסה על הלשון.‬
‫רוצים גלידה?‬ ‫-אבא, גם אני רוצה גלידה.‬
‫לא, כמעט הגיע הזמן לארוחת הערב.‬ ‫-בסדר, תעמדו בתור.‬
‫לאן ניסע היום?‬
‫כן, לאן אנחנו נוסעים?‬
‫לאיזה מקום כיפי!‬
‫תבלו! נאכל ארוחת ערב כשתחזרו.‬
‫תסלחו לי.‬ ‫-זה השכן החדש שלנו.‬
‫שמי סונוהארה. לאן הילדים הולכים?‬
‫לפני כחודש,‬
‫אוטו הגלידה הזה‬ ‫התחיל להגיע לשכונה הזאת בכל שבת.‬
‫הילדים מצפים בקוצר רוח למוצאי שבת.‬
‫הילדים אוכלים גלידה‬ ‫בזמן שהם נהנים מטיול ברחבי העיר.‬
‫זאת מתנתי המיוחדת לילדים.‬
‫הם יהיו בידיים טובות.‬
‫אני רוצה גלידה.‬
‫מה? אתה עדיין מתבכיין על זה?‬
‫אבל אני ממש רוצה גלידה.‬
‫תשכח מזה. בוא לאכול לפני שזה יתקרר.‬
‫אבל האוכל שלך לא טעים.‬
‫לא נכון.‬
‫יאמי! זה טעים!‬
‫אני רוצה לאכול גלידה!‬
‫אמא!‬
‫אני רוצה לגור עם אמא!‬
‫אמא!‬
‫"אוטו, אוטו, אוטו גלידה‬
‫"איזה טעם…"‬
‫היי, טומוקי.‬ ‫-מה?‬
‫אתה באמת רוצה לגור עם אמא שלך?‬
‫טוב…‬
‫הנה האוטו גלידה!‬
‫היום שבת?‬
‫גלידה, גלידה. נמסה על הלשון.‬
‫רוצים גלידה?‬
‫טוב, טומוקי. אקנה לך גלידה.‬
‫מה? באמת?‬
‫שוקולד, בבקשה!‬
‫איזו גלידה אתה רוצה?‬ ‫-גלידת שוקולד.‬
‫ברוכים הבאים. מה תרצו?‬
‫כדור שוקולד אחד, בבקשה.‬
‫כן, אדוני.‬
‫בסדר, תעמדו בתור. ואל תעקפו.‬
‫טומוקי, גם אתה צריך ללכת.‬
‫אתה בטוח?‬
‫בתנאי שתאכל מה שאבשל כשתחזור.‬
‫בטח!‬
‫"אוטו, אוטו, אוטו גלידה…"‬
‫חזרתי הביתה! אבא, האוטו גלידה היה מדהים.‬
‫היה הר של גלידת תות בפנים,‬
‫וכולנו ליקקנו אותה.‬
‫עשינו תחרות!‬
‫לכן הלשון שלי אדומה לגמרי. רואה?‬
‫מה עם גלידת השוקולד שלך?‬
‫אכלתי גם אותה.‬
‫יהיה לך כאב בטן אם תאכל כל כך הרבה.‬
‫אני בסדר. אני לא צריך לאכול ארוחת ערב!‬
‫מה? הבטחת לאכול!‬
‫אני מלא!‬
‫לא ייאמן.‬
‫הר של גלידת תות? "הר"?‬
‫אני בבית!‬
‫מה?‬
‫הוא בטח עשה חברים באוטו גלידה.‬
‫האורחת היום היא טרומי פוג'ינו,‬ ‫זמרת וכוכבת תוכניות בידור.‬
‫שלום לכולם!‬
‫טומוקי. בזמן האחרון‬ ‫לא אמרת שאתה רוצה לגור עם אמא שלך.‬
‫ברור שלא. האוטו גלידה לא מגיע לשם.‬
‫"אוטו, אוטו…"‬
‫קדימה!‬
‫להתראות!‬
‫ביי-ביי!‬
‫"אוטו, אוטו, אוטו גלידה…"‬
‫תסלח לי.‬
‫אני רוצה להצטרף לילדים היום.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני לא יכול להרשות למבוגרים להצטרף.‬
‫באמת?‬
‫- גלידה -‬
‫מה זה צריך להיות, לעזאזל?‬
‫מה החומר הזה?‬
‫מה זה?‬
‫אני בבית!‬
‫טומוקי?‬
‫הזמנת חברים אלינו?‬
‫אתם ממש שקטים.‬
‫קניצ'י הוא וניל.‬
‫טאקשי הוא שוקולד.‬
‫קזויוקי הוא תות.‬
‫ודאיסוקה הפך לפרוזן יוגורט.‬
‫כל החברים שלי נמסו!‬
‫מה אמרת?‬
‫הם כל כך טעימים!‬
‫תפסיק! אל תלקק את זה!‬
‫"אוטו…‬
‫"אוטו גלידה…"‬
‫גלידה, גלידה.‬
‫תרגום: שלמה ליברמן‬
‫אני לא מאמין.‬ ‫הדיו האדומה משחירה ברגע שהיא מתייבשת.‬
‫זה נהדר. כל כך נוח.‬
‫אבל מאיפה מגיע הריח המתכתי הזה?‬
‫זה לא חשוב.‬
‫מה זה הדבר הזה עם הפנים שלי,‬ ‫ולמה הוא מרחף לעברי?‬
‫עליי להשתמש בדיו האדומה‬ ‫כדי לכתוב את כל מה שאני רואה ושומע.‬
‫אבל אין נייר!‬