Hei, Benji. Minä tässä. Lähden juuri asunnoltani.
Muista, että siellä pitää olla kolme tuntia aikaisemmin.
Soita, kun saat tämän.
Hei, Benji. Toivottavasti lähdit jo,
koska olen jumissa liikenteessä BQE:llä.
Jos vaikka voit välttää sitä.
Soita minulle, kun saat tämän.
Hei, Benji. Itse asiassa liikenne sujuu taas.
Eli hyvin menee, jos olit huolissasi.
Ehkä et ollutkaan. Mutta soita kuitenkin minulle, kun saat tämän.
Hei, Benji. Pahoittelut monista viesteistä.
Siis sori. Älä välitä niistä, koska olen siellä kohta ja…
Niin. Odotan kovasti näkemistäsi enkä enää jätä viestejä. Heippa.
Hei, Benji. Saavuin juuri kentälle.
Toivottavasti lähdit ajoissa tai että olet…
En tiedä, matkalla.
Mutta soita minulle, kun kuulet tämän.
-Jessus. Ennätit ajoissa. -Mitä serkku?
Hitsi, tule tänne. Soitin sinulle monta kertaa.
-Peräänny. Anna, kun katson sinua. -Onpa kiva nähdä…
-Selvä. -Käänny ympäri.
-Haluan nähdä koko kuvan. -Mitä? Ihanko totta?
-Pyöri. Pyörivä dervissi. -Hyvä on.
-Selvä pyy. -Kappas vain sinua.
Vahva, varakas ja fiksu. Näytät hyvältä.
Kuule, tehdään lähtöselvityksesi.
-Tein sen netissä. -Tein jo.
-Tein sen hetki sitten. -Niinkö?
-Niin. -Anteeksi. Koska saavuit?
Pari tuntia sitten.
-Niinkö? -Joo.
Lentohan lähtee vasta parin tunnin kuluttua.
Mutta kenttä avataan tosi aikaisin. Tänne voi tulla notkumaan.
Vautsi. Selvä.
Täällä tapaa ihan kaheleita tyyppejä.
Söitkö jotain?
-Söin. Joo. En, joo. -Selvä.
Sillä haluan jotain
-ennen lähtöä. -Ei hätää.
Otin sinulle jogurtin. Se on vähän lämmin.
-Lämmin? -Se oli taskussa.
Hitsi, minulla ei ole lusikkaa. Ei se mitään. Voit vähän
puristaa sitä, hörppiä sen.
Hankitko tämän minua varten?
Tietenkin, äijä.
-Onko kamat kasassa? -Joo.
-Arvaa, mitä muuta? -Mitä?
Minulla on tosi hyvää kamaa, sitten kun ollaan perillä.
Siis todella, todella hyvää.
Hetkinen. Et kai vie pössyä Puolaan?
-Joo. -Benji?
Ei siellä piitata siitä.
Luulen, että siellä piitataan.
-Siis, niinkö? -Joo.
Pidätetäänkö kaksi juutalaista Puolassa pienen pössysatsin takia?
-Se antaa hyvän kuvan puolalaisista. -Hyvä on. Yritä vain
-pitää pienempää suuta. -Selvä. Älä sano "marihuana".
-Levitä kätesi. -Ihanko totta?
Anteeksi. Ei se yleensä… Kiitos.
Tämäkö? Tämä pikkuinen?
Se on lahja isältä.
-Isältä? -Niin.
Niinpä tietenkin.
-Onko sinulla tällaista? -Ei.
-Niin. -En minä… Olin ihan väärässä. Selvä.
-Hei sitten. -Hei sitten.
Noin.
Mikä mahtava tyyppi.
-Kuka? -Tuo turvatarkastaja.
Hänen isänsä turvaa Knicksejä.
Olisitko halunnut näitä?
Priya laittoi nämä mukaan.
En. Minä… No, hyvä on.
-No, joo. -Niinkö?
Mikä tämä on? Joku parapähkinäkö?
Niin. Miten olet jaksellut?
-Totta puhuen… -Niin.
Minulla on mennyt…
Loistavasti. Ihan helvetin loistavasti.
Haluatko käydä läpi vaikka retkiohjelmaa?
Selvä.
-Voisitko pidellä tätä? -Ilman muuta.
-Syö niin paljon kuin haluat. -Niinkö?
Eikö sinustakin ole kiva, että näemme, mistä mummi on lähtöisin?
Siis missä hän asui?
-En pysy kärryillä. Minä vain… -Niin.
-…teen, mitä muu porukka tekee. -Niinpä.
Hei.
Mikä on paikkasi numero?
24 A.
Minulla on B. Meillä taitaa olla keski- ja ikkunapaikka.
-Joo. -Hei. Sopiiko, että istut keskellä?
Miltä siinä tuntuu?
Vähän ahtaalta.
-Etsitkö edelleen töitä? -En.
Sinä siis joudut tekemään hommia koko reissun ajan?
En, en. Pystyin ottamaan viikon täysin vapaaksi.
-Haluan olla täällä. -Kiva.
Haluan olla läsnä.
-Hienoa. Mahtavaa. -Joo.
Myytkö vieläkin sitä kamaa netissä?
En myy käytettyjä kuteita eBayssa.
-Myyn digimainontaa. -Selvä.
Tiedätkö sen, kun näet netissä jonkin mainoksen?
Joo. Jessus, vihaan niitä.
Älä viitsi.
Ei, ei. Siis kaikki vihaavat niitä.
-Niinkö? -Joo.
-Sitä minä teen työkseni. -Siistiä.
-Myyn niitä. -Siistiä. Siistiä, jäpikäs.
Se pitää maailman liikkeessä. Hyvä.
-Joo. -Ei se ole sinun vikasi.
Olet vain osa läpimätää systeemiä.
Ilman nettimainoksia moni verkkosivu,
jolla käyt, ei voisi olla olemassa.
Se on tavallaan netin elinehto.
-Hei, jäpikäs. -Joo.
Meidän pitäisi varmaan kuunnella.
Halusin kertoa jutun loppuun.
Joo. Se on vähän epäkohteliasta.
-Oletko tosissasi? -Joo.
-Työtään he vain tekevät. -Kiinnittäkää turvavyönne
työntämällä metallinen pää…
TERVETULOA VARSOVAAN
Tämä on turvallisuustiedotus.
Pitäkää huolta tavaroistanne kaiken aikaa.
Onko kaikki hyvin?
Joo. En tiedä.
Siinä on meidän miehemme. Hei, sinä.
-Mitä kuuluu? Odotat meitä. -Hei.
Kaplanit.
Mitä katselet?
En tiedä. Tyhmä juttu. En…
Minulla taitaa olla koti-ikävä.
En tiedä. Aben takia.
Hän on nyt innoissaan rakennuksista.
Hän haluaa tietää joka pilvenpiirtäjän korkeuden.
Kaikki on perusteellista.
Selvä.
Saanko nähdä?
Joo, totta kai.
Aivan. Montako kerrosta sitten on Empire State Buildingissa?
103.
Selvä. Montako kerrosta on Hudson Yards 30:ssa?
112. Mutta parveke on sadannessa.
Aivan!
Montako kerrosta on Empire State Buildingissa?
103.
Montako kerrosta on Hudson Yards 30:ssa?
112.
-Pakkasitko pyjaman? -Tietenkin.
-Kaksi pyjamaa. -Ihanko totta?
-Siis koko… -Tarvitsetko sinä?
Siis viktoriaaninen yöpuku, tohvelit ja myssy?
Ei. En taida edes omistaa sellaista.
Hei. Tervetuloa Varsovan Central Hoteliin.
Kiitokset. Kirjaudumme sisään. Olemme Heritage Tourin ryhmää.
Kaplan, Benjamin ja David. Tässä ovat passimme.
-Totta kai. Tervetuloa. -Kiitos.
Olette viimeiset tulijat.
Täällä taitaa olla paketti teille.
-Se on odottanut täällä monta päivää. -Se on minulle.
-Selvä. -Kiitos.
-Olkaa hyvä. -Kiitos.
Viides kerros, ryhmä kokoontuu puolen tunnin kuluttua.
-Selvä. Paljon kiitoksia. -Hienoa. Kiitos. Viides kerros?
Mitä hittoa siinä on?
Sitä pössyä. Minähän kerroin. Tosi hyvää kamaa.
Sain sen Toddilta. Yhdeltä ithakalaiselta parturilta.
Hetkinen. Lähetitkö itsellesi pössyä?
En, jäpikäs. Lähetin sen meille.
Luulin, että kuskasit sitä lentokentällä.
-Siis oikeasti? -Joo, oikeasti.
Etkö nähnyt, miten hermona olin?
En. Luulin vain, että olit oma itsesi.
Olen hiton onnellinen, kun olen täällä kanssasi.
Samat sanat.
Voi jessus.
Hyvä on. Meillä on puoli tuntia. Minun pitää päästä suihkuun.
Hyvä ajatus.
Kiva. Kaappi.
Niin. Kuule, minä ihan unohdin. Sinulla on tosi nätit jalat.
-Onko? -Joo.
Ja ne ovat ikääntyneet hyvin.
Varpaat ovat ihan suorat. Kiva juttu.
Selvä. Kiitos.
Ei mitään outoja patteja, karvoja tai muuta. Tyylikkäät.
-Niinkö? -Joo.
Mielenkiintoista. En ole koskaan arvioinut niitä.
Etkö ole arvioinut omia jalkojasi?
-En. -Älä nyt. Ne ovat perhanan sirot.
Katso nyt. Ne ovat kuin mummin jalat.
Muistatko mummin jalat?
Muistan tietenkin.
Hän käytti aina pinkkejä Targetin kusiluistimia.
-Hän talsi niillä ympäri kaupunkia. -Niinkö?
-Joskus katson sinua. -Niin?
Näen hänet.
Näytäkö vanhalta juutalaisnaiselta?
Et, vaan viisaalta. Ja se on jotenkin kaunista.
-Onko? -Joo.
Kiitos. Hyvä on.
-Käyn suihkussa, jooko? -Selvä.
Haittaako, jos käyn ensin?
Ei ollenkaan.
Saanko lainata puhelintasi?
Toki. Mihin?
Haluan kuunnella musiikkia suihkussa.
Eikö sinulla ole puhelinta?
On, mutta se ei soita musaa.
Toki. Tässä.
Kilttiä.
Suihkun aika.
Hei, minäpä yritän arvata. David ja Benjamin?
-Hei. Joo. Oletko James? -Joo.
-Hei. Olen James. Hei. -Mitä kuuluu?
Hei. Benji.
-Oletko Benji? Selvä, hei. -Benji. Hän on Benji.
Anteeksi, jos tiukkasin asiaa.
Tuumin, että olisi paras napata teidät,
-jos ette vaikka löytäisi meitä. -Kiitos.
Se on kiva, pieni porukka.
-Välitön tunnelma. -Kiva. Mahtavaa.
-Menestys, löysin heidät. -Hei.
Tässä ovat David ja Benji.
Terve.
-Tervetuloa. -Käykää istumaan.
Hauska tavata. Joo. Kiitos kovasti.
En aio jaaritella kauan, mutta sananen minusta.
Toivottavasti ette ole viikon lopussa ihan kyllästyneitä minuun.
Nimeni siis on James.
Olen teidän brittioppaanne matkalla halki Puolan.
Opiskelin Oxfordissa Itä-Euroopan tutkimusta.
En itse ole juutalainen,
mutta olen täysin
tämän maailmankolkan lumoissa ja varsinkin juutalaiskokemuksen,
mikä on minusta
kiehtova ja kompleksinen ja aika ajoin traaginen,
mutta pohjimmiltaan kaunis.
Ja nyt riittää puhuminen minusta. Turpa kiinni, James.
Kuka haluaa puhua seuraavaksi?
Selvä, minä rohkenen.
Hei, olen Marcia Kramer.
Olen alunperin Brooklynista, vietin
kaksi kurjaa vuosikymmentä Los Angelesissa ja palasin juuri New Yorkiin
avioeron jälkeen.
Anteeksi, jos avaudun liikaa,
mutta huomasin, että minusta oli tulossa
sellainen nainen, jota inhosin.
Sellainen nainen, joka vain käy lounailla.
Äitini selvisi keskitysleiriltä
eikä koskaan puhunut siitä. Ikinä.
Tämä on kunnianosoitukseni hänelle.
Se olen minä. Siinäpä se. Kuka on seuraava?
Hei. Diane ja Mark Binder.
Terve.
Me olemme tylsiä.
Tuoreita eläkeläisiä Shaker Heightistä.
Markin suku oli lähtöisin täältä, Lublinista.
Mutta he lähtivät paljon ennen sotaa, vuosisadan vaihteessa.
Olimme Mayflowerin juutalaisia.
Vitsailin siitä aina.
-Niin. Hassua. -Hei.
Olen Eloge.
Kuten ehkä olette arvanneet, en syntynyt juutalaiseksi.
Et taidakaan olla ainoa tällä reissulla.
Kiva, että saan seuraa, Eloge.
Kiva, että saan seuraa.
Mutta käännyin juutalaisuuteen kymmenisen vuotta sitten.
Olen syntynyt Afrikassa, Ruandassa.
Ja vastauksena kysymykseen,
jonka ehkä haluatte esittää, jäin eloon kansanmurhasta.
Voi hitsi.
Anteeksi. Tarkoitin…
Tarkoitin sitä hyvällä tavalla.
En tiedä, onko "hitsi" teille tuttu.
Se on kuin "voi, hitto". Tai "vautsi". "Juma…".
Olen kiinnostunut muualta tulevista ihmisistä.
Itse asiassa fanitan heitä. Jatka vain.
-Anteeksi hänen puolestaan. -Ei, ei.
Olen hyvilläni, kun joku on kiinnostunut maastani.
Herttaista.
-Mikä sinun nimesi on? -Benji.
-Benji, olen avoin kirja. -Mahtavaa.
Äitini ja minä siis selvisimme kansanmurhasta.
Ja minä muutin Winnipegiin mukanani äitini kaikki säästöt
-ommeltuna takkini vuoriin… -Jessus. Hittolainen.
Ja Winnipegissä löysin yhteyden juutalaisen yhteisöön.
Niin, ihan luonnollista.
Ihan luonnollista, Benji.
Ja kun kuulin juutalaisten tarinan,
tunsin ensi kertaa rauhaa sitten sodan alkamisen.
Ja mitä enemmän opin ja mitä useampia ihmisiä tapasin,
kaltaisianne ihastuttavia ihmisiä,
sitä paremmin tajusin tehneeni oikean päätöksen.
Vautsi.
En arvannut itkeväni jo ennen kiertomatkan alkua.
Mahtava kertomus.
Paljon kiitoksia, Eloge.
-Kiitos. -Se oli kaunista.
-Kukapa haluaa jatkaa tuosta? -Niin.
Okei, hemmetti. Minäpä kerron.
Davers ja minä olemme serkukset. Me…
Itse asiassa ikäeromme on kolme viikkoa,
-mikä on hassua. -Niin.
Maksan zlotyn sille, joka arvaa, kumpi meistä on vanhempi.
Minä!
Isämme ovat veljeksiä.
Mekin olemme käytännössä veljekset, vai mitä, Dave?
Olimme kuin kiinnikasvaneita. Kuin Katie ja Eilish.
-Muistatteko heidät? -Joo. Älä sano noin.
Mutta isoäitimme, Dory… Dory-mummi oli täältä.
Ja halusimme aina
nähdä, mistä hän oli lähtöisin ja nähdä talon, jossa hän varttui.
Sen vuoksi poistumme ryhmästä päivää aiemmin.
-Benji halusi nähdä sen pikkukaupungin. -Niin. Tietty.
-He olivat tosi läheiset. -Meidän on pakko.
Hän oli maailman mahtavin, vai mitä?
Olemme olleet
murheen murtamat hänen kuolemastaan saakka. Emme ole…
Anteeksi. Hän oli lempi-ihmiseni maailmassa.
Muisteleminen on hyväksi. Tavallaan siksi olemme täällä.
Kiitos, James. Kiitos, että sanoit noin.
Niin, kaikki on hyvin.
Mutta jatketaan tarinaa kuitenkin.
Anteeksi. Kun hän kuoli,
hän jätti meille testamentissaan vähän rahaa tänne tuloa varten.
Niin, ja Davella on aina monta rautaa tulessa.
Hänellä ei ole aikaa. Hänellä on kovat paineet myydä
-jotain hemmetin mainostilaa nettiin. -Älä nyt.
Mutta hän tiesi, että olin juuri ollut huonossa jamassa, joten hän
syöksyi apuun, jätti kaiken ja järjesti meidät tälle
kääkkien kiertomatkalle Puolaan tämän mukavan porukan kanssa.
Hei.
Voisivatko kaikki tulla hetkeksi tänne?
Ei mitään hoppua.
Haluan alkaa kiertomatkani Geton kansannousun muistomerkiltä.
Sillä tämä on muistomerkki niiden juutalaisten sankareiden kunniaksi,
jotka taistelivat natseja vastaan.
Parin päivän päästä vien meidät keskitysleirille,
joten mielestäni on tärkeää unohtaa välittömästi se myytti,
että näitä ihmisiä vietiin kuin lampaita teuraalle.
Tämä saattaa vaikuttaa itsestäänselvältä, mutta haluan varoittaa.
Tämä kiertomatka käsittelee tuskaa.
Totta kai.
Kipua, kärsimystä ja menetystä. Siitä ei pääse yli eikä ympäri,
mutta minusta on tärkeää, että tämä on myös matka,
joka ylistää kansaa.
Lannistumattominta kansaa.
Hyvä on.
Tämä on siis se.
Tällä kaupungilla on uskomattoman onneton historia.
Tätä kutsutaan usein Feeniks-kaupungiksi,
koska se on noussut tuhkasta niin monta kertaa.
Neuvostoliiton tyylisen arkkitehtuurin toimivuus voi jakaa mielipiteitä.
Se ei ole jokaisen…
Tässäkin voi nähdä sen karun tyylin,
mikä versoi toisen maailmansodan jälkeen.
Katsokaa tätä.
Luultavasti asuisimme täällä ilman sitä sotaa.
Eikö kuulostakin mielettömältä?
Mehän ihan oikeasti pidämme itseämme
amerikkalaisina luomuksina. Ja taidamme ollakin.
Amerikan ydin taitaa olla
muiden kulttuurien luomat ihmiset.
Jossain rinnakkaisessa, mustan aukon universumissa olemme puolalaisia,
ja meillä on pitkät parrat emmekä saa kätellä naisia.
Joo, hassua. Joka kerta, kun näen
noita hasidijuutalaisia kadulla, mieleeni tulee sanonta
"pääsen sinne, mutta ilman minkään Jumalan armoa".
Mitä?
Ei mitään. Se on vain tyhmä vitsi.
-Niin. -Siistiä, jäpikäs.
-Hitto, katso häntä. -Ketä?
Tuota naista, Marciaa.
Hän kävelee yksin. Meidän pitäisi mennä juttelemaan.
Mehän vasta tapasimme.
Niin, mutta hänen katseessaan on syvää surua.
Onko?
On. Etkö huomannut sitä?
Esittelyn aikanako? En.
Meidän pitäisi kysyä, miten hän voi.
Ehkä hän haluaa olla yksin.
Kukaan ei halua olla yksin. Aion ottaa selvää.
Hei. Miksi kävelet yksiksesi? Oletko joku hemmetin luuseri?
-Ihanko totta? -Joo. Vaikutat mielenkiintoiselta.
-Anteeksi. -Selvä.
Tämä on parhaiten säilyneitä osia
Varsovan getosta ja tämä oli osa muuria
marraskuusta 1940 marraskuuhun 1942.
Ja kun kuljemme kaupungilla, voi huomata sen, että…
Ole hyvä. Vettä. Diane. Mark. Noin.
Pakko juoda. Se on tärkeää. James, Eloge.
Marcia, nesteytä.
Hyvä on. Joko lähdetään?
Mitä tässä odotetaan?
New Delhissä ei ole yhtään deliä. Mistä saa knishejä?
Sehän oli kentällä. Mutta ei se mikään uusi ollut.
Moi!
Hei.
Paina puuta.
Kiitos.
-Kiitos? -Niin. Ei, pidin paikkaa.
En tiedä, olitko menossa
-istumaan tuonne. -En ollut.
Mikä sillä naisella oli?
Miten niin?
Sillä, jolla oli "surua silmissään".
-Marcia. -Niin. Oliko hän kunnossa?
-Hän on nyt tosi huonossa jamassa. -Niinkö?
-Sanoiko hän niin? -Joo.
Ehkä hän luulee, että ymmärrän, koska olemme kokeneet menetyksen.
Niin. Tarkoitatko mummia?
Joo. Hän on tosi stressaantunut juuri nyt,
koska mies jätti hänet toukokuussa, ja se tuli ihan puskista.
Jessus.
Hän tapailee uutta tyyppiä, Darrenia, ja luulisi Marcian iloitsevan,
mutta mies kuulostaa ihan urpolta.
Niinkö? Miten niin?
En minä tiedä.
Ei pitäisi puhua hänestä selän takana.
-Selvä. Kunhan vain kysyin. -Niin.
Mutta silti.
Kummaa keittoa, eikö olekin?
Tykkään tästä ihan sikana.
Mitä Varsovan kansannousuun tulee,
mielestäni oudoin ja piinallisin seikka
ei ole se, että Saksa nujersi kapinan,
vaan Venäjän siinä esittämä osa.
Siis venäläisten ja puolalaisten piti olla liittolaisia.
Aseveljiä taistelemassa yhteistä vihollista vastaan.
Te haluatte varmasti ottaa valokuvia.
Kysykää minulta vapaasti ihan mitä vain.
Annan mielihyvin lisätietoja.
-Pidätkö tuosta tyypistä? -Joo.
Hei, Eloge, kun olet valmis,
anteeksi, voisitko ottaa kuvan minusta ja Davesta
-noiden tyyppien kanssa? -Totta kai.
-Kiitos. -Anteeksi, kuinka?
Me yhdessä noiden kanssa. Hullunhauskaa.
Eikö se vaikuta epäkunnioittavalta tai…
Miksi hitossa vaikuttaisi? Olemme heidän puolellaan.
Lyömme ryssiä ja sakemanneja.
-Suostu nyt. -Enpä tiedä. Niin, en tiedä…
En tiedä, onko se sopivaa.
Voitko sitten ottaa kuvan minusta taistelemassa puolalaisveljieni rinnalla?
Joo.
Hyvät herrat, menen tuonne.
Anteeksi, että myöhästyin. Piti voittaa sota tai varmaankin hävitä.
Tuo on… Näytät hyvältä, Benji.
-Sain pari hyvää kuvaa. -Näyttääkö tämä aidolta?
Ne ovat tuplasti isompia kuin sinä ja metallia.
Joten ei näytä.
Tarvitsen vähän apua. Tulisitko tänne?
En. Näin on hyvä. Oikeasti.
Eloge! Meinaatko värväytyä?
En ole tappelija, Benji. Kiitos vain.
Sitten voit olla vaikka lääkintämies. Nämä ihmiset tarvitsevat apua.
-Tämä on tosi tyhmää. -Niin on.
Tule nyt. Äitisi ihastuu kuviin.
-Voisitko ottaa minusta kuvan? -Ala tulla.
Hei, Marcia.
-Yksi vain. -Joo, ilman muuta.
Niin sitä pitää.
Olet lääkintämies, ja sinun pitää paikata miehen jalka.
-Selvä. -Hänellä on kovat kivut.
-Selvä. -Hän tarvitsee sinua kipeästi.
Rahoittele häntä. Puhu hänelle.
Ei mitään hätää. Tulin auttamaan.
Pidät hänestä hyvää huolta.
Meillä on täällä nuori Florrie Nightingale.
Dave, kuvaatko kaiken?
-Kuvaan. -Onko se hassua?
Joo, se on hassua.
Oletko varma, ettet halua tulla tänne? Käsipari olisi tarpeen.
Ei tarvitse. Minä vain… Seuraan tilannetta komentokeskuksesta.
Komento…
Komentokeskus. Hyvä veto.
Saanko tulla mukaan?
Kenraali Marcus. Tämä on meille suuri kunnia.
-Lepo. -Marcia.
-Selvä. Kiitos. -Nouse tänne!
-Tarvitsemme lisää varusteita. -Haluatko sinäkin lääkintämieheksi?
En halua. Eikö minulla ole asetta?
Hittolainen. Kappas vain.
Jessus. Uskomatonta, että alan tähän. Kiitos, Dave.
-Toki. Ei hätiä mitiä. -Etkö siis halua tuonne?
Ei tarvitse. Sain jo pari hyvää kuvaa,
kun se oli tyhjä.
Jimothy! Ilmavoimien konekiväärimiestä tarvitaan, kuomaseni.
Tulossa!
Sinut pudotetaan lentokoneesta.
Vai oletko se lentokone?
Taidan olla lentokone.
Sitten olet.
No, Dave? Oletko valmis?
Ottakaa asento ja pysykää siinä.
Kuvaatko, Dave? Käsi alkaa väsyä.
Joo, viimeinen puhelin. Hetki vain.
Hyvä on, valmista.
Lepo, miehet.
Olimme urheita. Valitettavasti me kaikki…
Se oli hieno tarina.
Polviparkani.
Kiitos kovasti. Se oli lystiä.
-Kiitos. -Eipä mitään. Ei, se oli…
-Tuo oli kivaa. -Se oli hurjan kivaa.
Oletko? Selvä. Kerro, jos tarvitset apua
-tai suosituksia… -Kiva.
Hyvin toimittu, porukat.
Mahtavaa.
Jäämme tässä. Hyvää yötä, friikit.
-Öitä. -Öitä.
Huomenna on pitkä päivä.
-Hei, Dave? -Niin.
Tule hetkeksi tänne kylppäriin.
Mitä? Miksi?
-Hei, -Terve.
Miksi me olemme täällä?
Halusin kiittää sinua lämpimästi, että olet täällä kanssani.
Tiedän, että sinun on vaikea ottaa vapaata ja jättää poikasi,
mutta minä tarvitsin tätä.
-Ihanko totta? -Joo.
No, mahtavaa.
Olen iloinen, että sinä olet iloinen.
Tiedän, että sinulla on ollut rankat pari kuukautta.
Haluan myös sanoa, että tiedän, ettei sinulle ole kovin luonteenomaista
olla ryhmien ja ihmisten kanssa ja missään sosiaalisissa jutuissa.
-Eikö? -Ei.
Mutta on ihan huikeaa, että olet täällä. Että rohkenit tehdä sen vuokseni.
-No, kiitos. -Poltetaan jointti.
Alentuvaa, järjestäytynyttä paskaa.
Mitä tarkoitat?
Miten hitossa täällä voi polttaa?
Ikkunat ovat lukossa, perhana. Kuin jossain hiton poliisivaltiossa.
Kuulehan. Taidan painua pehkuihin. Olen ollut jalkeilla 24 tuntia.
Älä. Älä sano, että meinaat tehdä oharin.
Tämä on eka yö yhdessä vuosikausiin.
Enpä tiedä. Olen poikki. Haluan pesulle.
Siis poikki? Pössy antaa hyvät unet.
Onko se sitä laatua, mikä auttaa nukahtamaan?
-Ei, vaan sitä toista. -Älä nyt.
-Jäpikäs. -Mitä?
Käy suihkussa, harjaa naamasi.
Lankaile ahterisi. Tee kaikki tarvittava, jotta olet oma itsesi.
-Joo. -Minä käärin paksun sätkän
ja me lähdemme katolle. Sopiiko?
No niin. Missä piileksit?
En tiedä. Amerikkalaisia mulkvisteja ei ehkä päästetä katolle
polttamaan pössyä.
Se taitaa olla tämä. Mitä tuumit?
Tuumin, että kohta pärähtää joku hemmetin hälytin.
Niin? Jos se pärähtää, sanotaan vain, että emme osaa puolaa.
Mikä sattumalta on totta.
Luulen… Enpä tiedä.
Ehkä meidän pitäisi vain palata alas.
-Niinkö? -Niin.
Joo. Tämä ei tunnu hyvältä.
-Hyvä on, selvä. -Selvä.
Ellei tämä tunnu sinusta hyvältä, annetaan olla.
Anteeksi. En tiedä. Vähän hölmöä.
-Ei se mitään. Ei hölmöä, vaan… -Benji!
Vauhtia. Olemme melkein perillä.
Joo. Niin sitä pitää.
Miltä tuntuu, jäpikäs?
Ihan hyvältä.
-David. -Niin?
Miltä sinusta tuntuu?
-Ei, tuntuu hyvältä. -Niinkö?
Joo. Tuntuu hyvältä.
Tarvitsit vain mömmöä rattaisiin.
-Niinkö? -Joo.
-Vai sitä minä kaipasin? -Sitäpä hyvinkin.
-Niin sitä pitää. -Aivan.
Sinä…
olet mahtava tyyppi
jumissa jonkun mattimyöhäisen ruumiissa.
Minun pitää kaivaa se tyyppi ulos sinusta aina,
kun tapaan sinut.
Kiitos, luulisin.
Kun ajattelen meitä kahta…
Niin?
Ajattelen meitä käppäilemässä New Yorkissa yötä myöten
yrittämässä pysyä hereillä aamuun saakka.
Sinä aina pysyitkin.
-Niin. -Ja sinä sammahdit aina puolimatkassa.
Pääsimme Williamsburgin sillan yli,
ja sinä simahdit penkille Chinatownissa.
Niinpä tein.
Olet vähän kevytsarjalainen.
HOTELLIN PALVELUT - TERVETULOA
TÄRKEÄÄ - ATERIOINTI - NETTI & PUHELIN
KULJETUKSET - TURVA - TOIMINTAOHJEET
Dave?
Niin.
Anteeksi, että sanoin sinua kevytsarjalaiseksi.
Eipä mitään.
Anteeksi, että aina nukahdan.
Älä nyt.
Sinulla oli työ ja vaimo.
Olit ollut hereillä kaiken päivää
tekemässä tärkeitä juttuja.
Eikä minulla ollut meneillään mitään.
Ei haitannut, että nukahdit. Olin vain iloinen, että olit siellä.
-Mitä hän sanoi? -Jotain todella väheksyvää.
-Niinkö? -Joo. Se oli katastrofi,
jos minulta kysytään, mutta…
Tuo on tosi hauskaa.
Benji.
Nyt menoksi. Junan lähtöön on tunti.
Anteeksi, että myöhästyimme.
Dave herätti minut tasan kaksi minuuttia sitten.
Hyvä on.
Kaksi minuuttia junan tuloon. Vauhtia.
Kiitos kovasti.
Onko kaikki hyvin?
Onhan se aika painava. Anteeksi.
Selvä. Vauhtia nyt. Meidän pitää mennä laiturin toiseen päähän.
Hyvä on, teidän matkapakettinne
sisältää ensimmäisen luokan liput.
Kiva pieni luontoisetu kaikille. Tänne päin.
Meidän on päästävä toiseen päähän.
Tykkään ensiluokan lipuista.
Vaihtokurssi on mahtava.
Anteeksi.
Jos teillä on aikaa, voisimme piipahtaa Lublinin tunneleissa.
Siellä on kiehtovaa.
Minusta ne ovat vähän yliarvostettuja.
Tärkein on Grodzkan portti.
Vieläkö siitä kuljetaan?
-Jäpikäs, meidän pitäisi lähteä. -Mitä?
Meidän pitäisi vaihtaa vaunua.
Miten niin?
Eikö sinusta ole outoa olla ekan luokan vaunussa?
-Ei. Me maksoimme siitä. -Eikö?
Ei se ole pois keneltäkään.
Äijä, olemme juutalaisia junassa Puolassa. Mieti sitä, helvetti.
-Niin mietinkin… -Benji?
-Benji. -Niin?
Onko siellä kaikki hyvin?
-On. Jo vain. -Joo.
-Anteeksi. -Joo, ei. Ei hätiä mitiä.
Totta puhuen se on kiehtovaa…
-Ei, minusta vain tuntuu… Anteeksi. -Selvä.
Onko kenelläkään nyt sellainen tunne?
Millainen tunne?
Se kumma tunne, että olemme kuin kuninkaallisia tässä junassa.
Eikö kukaan muu näe tässä ironiaa?
-Jessus. Älä nyt, äijä. -Syömme herroiksi
ja istumme täällä, kun 80 vuotta sitten
meidät olisi häädetty takaosaan kuin karjalauma konsanaan.
-Jessus. -Hyvä on, Benji.
En usko, että kukaan täällä haluaa kuulla tuota nyt.
Miksi ei? Miksei kukaan halua kuulla sitä?
-Koska se on masentavaa. -Masentavaako?
Kuulehan. Nostat esille tunteisiin vetoavia kysymyksiä.
Noin käy joskus näillä kiertomatkoilla.
Asutte hyvissä hotelleissa,
syötte hienoja ruokia ja samaan aikaan
muistelette sukunne historian kauhuja.
Se voi manata esille sekavia epämukavuuden ja vääryyden tunteita.
Luultavasti jopa eräänlaista syyllisyyttä.
Vertaatte omaa elämäänne…
En minä tunne syyllisyyttä.
-Et. Eikä sinun pidäkään. -Miksi tuntisin syyllisyyttä?
Ei sinun tarvitsekaan. Tarkoitan vain…
Koska elämme hemmoteltuina ja etuoikeutettuina.
Me irrotamme itsemme toisten tuntemasta aidosta kivusta.
Kuten siitä kokemuksesta, että joutuu työnnetyksi junanvaunuun
-pää edellä. -Jessus sentään.
Mitä meidän pitäisi tehdä?
Myönnä se, hittolainen. Yritä tuntea se jollain tapaa.
-Miksi teet näin? -Sanon vain, miltä minusta tuntuu.
Selvä. Miksi se on nyt tärkeää?
Sinulla oli ennen tapana tuntea syvästi.
Hän oli innokas, kerrassaan hurmaava penska.
-Jessus. -Kävimme juutalaislasten leireillä.
-Älä jaksa. -Hän itki koko ensimmäisen viikon.
Koko hemmetin ekan viikon, koska hänellä oli koti-ikävä.
-Jösses. -Jouduin halaamaan hänet uneen
ja puhumaan hänen äitikullastaan, jotta hän rauhoittuisi.
-Kristus. Mitä hittoa? -Ja nyt.
Hän on kunnon mies, miellyttäväkin vielä.
Leikkauttaa muotoon juntin juutalaiskuontalonsa.
Se on vakuuttavaa. Te olette vakuuttavia.
Mutta arvatkaa mitä.
Minä lähden nyt junan peräpäähän.
Tuskin sitä kärsimystä löytyy sieltäkään.
Lopeta. Ole kiltti.
Anteeksi. Olen pahoillani.
Toivottavasti tuo ei ollut teistä liian kiusallista.
Ilmeisesti tämä matka
laukaisee erinäisiä asioita.
Yleensä tämä juna ei ole sellainen asia, mutta…
Minun pitäisi varmaan lähteä tuonne.
En tiedä. Minun pitäisi viedä hänelle syötävää tai jotain.
Tietenkin. Tiedät kai, missä jäämme pois?
Onko se paikka Lublin G?ówny? Lausun sen takuulla väärin.
Et. Se meni lähes oikein.
-Se on… Selvä. -Kiitos.
Pyydän anteeksi.
Hyvä on.
-Hei, jäpikäs. -Hei.
Kiitos.
Oletko kunnossa?
Kaikki haluavat, että tämä olisi jokin hemmetin huviretki.
Eivät. Miten niin?
Eivät ihmiset voi kulkea ympäri maailmaa
onnellisina kaiken aikaa.
Ei hätää.
-Terve. -Hei.
Nukahdinko minä?
-Nukahdit. -Hittolainen.
Hittolainen! Meidän pitää jäädä. Ala tulla.
Kaikki varmaan odottavat meitä edessä päin.
Ehkä.
-Hei, jäpikäinen. -Niin?
Emme ole oikealla asemalla.
Että mitä?
Niin.
Hemmetti. Mikä perhana Kra?nik on?
-Niin, Kra?nik. -Meidän piti jäädä pois Lublinissa.
Ei, niinpä. Kyllä. Jätkä oli umpiunessa.
Mitä? Ohitimmeko jo Lublinin?
Vähän aikaa sitten.
Etkä herättänyt minua?
-Nukuit niin makeasti. -Voi Kristus!
-Olemme ryhmämatkalla. -Sinä vain… Anteeksi.
Niinpä. En raaskinut herättää sinua.
On sinullakin arvojärjestys, perhana.
Tiedätkö sen?
Älä suutu minulle.
-Miten voin olla suuttumatta? -Minä…
katselin sinua, kun nukuit.
Ja ihmiset katsoivat sinua.
Ja jotkut perhanat nauroivat,
koska kuorsasit ja pidit älämölöä.
Mutta minä ajattelin, että haistakoot huilun.
Tämä on Davey-serkkuni. En häpeä häntä.
Tässä on Davey Chinatownin penkillä.
Hänen kanssaan olen viettänyt aikaa kaksin. En raaskinut herättää sinua.
-Selvä. Mitä me nyt teemme? -Niin.
-Meikä hoiti homman. -Niinkö?
Niin. Kun sinä nukuit.
Hyvä on.
Eli me nousemme vastakkaiseen suuntaan menevään junaan.
-Selvä. -Emmekä tarvitse lippuja.
Kunhan vain väistelemme konduktööriä.
Teen näin kaiken aikaa kotipuolessa. Se on idioottivarmaa.
-Tämä saattaa olla se juna. -Niinkö?
-Juokse! Vauhtia. -Kiva.
Meidän pitäisi ostaa liput, kuten muutkin tekevät.
Emme ennätä. Ala tulla.
Hittolainen.
Jäpikäs.
Pysytään liikkeellä, ollaan kepeitä ja ketteriä.
Konduktööri tulee tarkistamaan lippuja.
-Sanotaan menevämme vessaan. -Vessaan?
Hän menee takaosaan
ja liikkuu kohti etuosaa etsien jäniksiä.
-Ja mekö olemme jäniksiä? -Joo.
Kun hän pääsee etuosaan,
juna on asemalla ja me turvassa.
Tämä on tosi tyhmää.
Matkustamisen yksityistäminen vasta tyhmää onkin.
Rikkaat saavat kulkea pitkin maailmaa
levittämässä elitismin ilosanomaa, ja köyhät putoavat yhteiskunnan rattailta.
Loistavaa. Kinastellaan marksismista, kun meitä kärrätään Siperiaan.
Siperia on Venäjällä.
Ihan naurettavaa. Lippu luultavasti maksaa 12 taalaa.
Tämä on periaatekysymys.
Meidän ei pitäisi maksaa lipuista Puolassa. Maa on meidän.
Eikä ole. Se oli meidän.
Meidät potkaistiin pois saitureina.
Nyt se alkaa. Pysy tyynenä. Ole kuin et olisikaan.
Joo.
Hei. Vessareissu vain.
Minä ja serkku käymme vessassa.
-Vessa on kummallakin puolella. -Kiitos.
-Anteeksi. -Kiitos.
Minulla on meidän lippumme. Me…
Jessus. Minulla on sydän kurkussa.
-Eikö tunnukin hyvältä? -Joo.
Vaara ei ole ohi. Meidän on päästävä etuosaan
ja oltava piilossa omalle asemalle saakka.
-Selvä. -Valmis?
-Joo. -Menoksi.
-Tähän näin. -Mitä? Joo.
Se onnistui.
Äläkä nukahda enää, veliseni.
En.
Hei, Benji.
Niin?
Olemme ykkösluokassa.
Niin, mutta ansaitusti, hitto vieköön.
Pitäisikö meidän pysähtyä syömään?
-Ei. -Selvä.
Hei. Anteeksi.
Hei, kaikki. Anteeksi, että myöhästyimme. Dave nukahti.
Niin. Mitä?
-Tervehdys. -Toimme teidän laukkunne.
Sepä oli kilttiä. Anteeksi.
Niin, hänen… Hänen piti ottaa nokoset.
-Anteeksi. Tässä on laukkusi. -Tarvitsette vähän apua.
-Viedään laukut hotelliin. -Nukahti.
-Niinpä tietenkin. -Niin. Kaikki hyvin. Anteeksi.
Se kävi nopeasti, kun pääsimme toiseen…
…ja juutalaisten osuuden merkitys.
Lublinilla on rikas juutalainen historia.
Se tunnettiin jonkin aikaa juutalaisena Oxfordina.
Se oli monipuolinen sekä kulttuuri- että sivistysmielessä.
Tämä on Rebbe Horowitzin Lublin,
Lublinin selvänäkijän.
Isaac Bashevis Singerin, kauppiaiden, kirjailijoiden ja runoilijoiden Lublin.
Olet siis todella uskonnollinen?
Kyllä. Niin voi sanoa.
Se hämmästyttää minua.
-Niinkö? -Kyllä.
Noudatatko kaikkia perinteitä?
En kaikkia.
Mutta haluan viettää sapattia.
Mitä sitten elämässäni tapahtuukin,
saan kerran viikossa
hidastaa tahtia ja levätä kunnolla.
Entä sinä?
Ei. Minäkö? En.
Se koko juttu tuntui aina vähän…
Jotenkin umpimähkäiseltä, mekaaniselta ja arkaaiselta.
Ei millään pahalla tietenkään.
Siitä voisi olla hyötyä.
Hyötyä yleisesti ottaen vai erityisesti minulle?
Erityisesti sinulle.
Benji.
Mietin sitä, mitä sanoit
silloin junassa kärsimyksen ymmärtämisestä.
Se kosketti minua.
Ihanko totta, Marcia?
-Joo. -Mahtavaa.
Tyttäreni nai viime vuonna tosi rikkaan miehen.
Hittolainen.
Tyttö ei kykene enää syvälliseen keskusteluun.
Eipä tietenkään. Tylsimyksille raha on kuin heroiinia.
En tiedä, mitä tuo tarkoittaa.
Mutta on tosi helppoa vain seilata läpi elämän unohtaen,
miten onnekkaita olemme.
Kuuntelen salaa keskusteluanne. Sopiiko se?
Toki, Eloge. Liity seuraan.
Haluan yhtyä siihen, mitä Marcia sanoi, jos se sopii.
-Ihanko totta? -Tietenkin.
Huomaan olevani jatkuvasti ällistynyt siitä, miten maailma vain jatkaa,
vaikka olisi miljoona syytä olla järkyttynyt.
-Olla… pöyristynyt. -Juuri niin.
Niin. Jukolauta. Olen tasan samaa mieltä.
Enpä tiedä. Jos itkisimme kaikkia maailman murheita,
mitä hyötyä siitä olisi?
En tiedä.
Ehkä surullisia asioita ei tapahtuisi.
Aivan.
Turrutamme itsemme, kun emme mieti omaa vaikutustamme.
Emme välitä sananlaskun teurastamosta, kun nautimme pihvistä.
Niin, Eloge. Hemmetti, hieno vertaus.
Ei. Ymmärrän sen. Ymmärrän kaiken. Tuntuu, kuin olisi
aika ja paikka surra, eikä se ehkä ole…
-Hei, Dave. -Mitä?
Olemme keskitysleirikiertueella.
Jos ei nyt ole aika ja paikka surra, avautua…
Olen sanaton.
Tulkaa sieltä jo. Mattimyöhäiset.
Täällä me siis olemme,
kuuluisalla Grodzkan portilla,
tai Juutalaisella portilla, kuten joskus sanottiin.
Toisella puolella tätä oviaukkoa siis olivat juutalaiskorttelit.
Kun kuljemme tämän läpi,
haluan teidän kuvittelevan, millaista elämä oli satoja vuosia sitten.
Yrittäkää olla loihtimatta esille mielikuvia tulevista kauhuista
ja kuvitelkaa vain eloisa kaupunki.
Muistot juutalaisesta elämästä ovat täällä.
Mutta ne ovat piilossa pitkin kaupunkia.
Vanhin pelastunut synagoga on toimistorakennuksen toisessa kerroksessa.
Mutta täällä on historian jähmettyneitä, pieniä palasia.
Ne kurkistelevat meitä odottaen.
Entinen Juutalainen teatteri.
Ješiva.
Juutalaisomisteinen panimo.
Tarbutin hepreakoulu.
Lublinin kunnanvaltuusto.
Räätäli.
Sekatavarakauppa.
Leipomo.
Kirjakauppa.
Kangaskauppa.
Hautausmaan perustamisesta ollaan eri mieltä,
mutta useimmat arvelevat sen tapahtuneen vuonna 1541.
Voitteko kuvitella?
Se tapahtui ennen Yhdysvaltojen perustamista.
Siis jopa ennen Shakespearea, sanoisin.
Ja koko Puolan vanhin hautakivi sijaitsee itse asiassa
-tällä hautausmaalla. -Niin. Kopelman.
Kyllä, Eloge. Mistä tiedät sen?
Luin siitä tänä aamuna. Ei kannata vaikuttua.
-Mitä? -Ding, ding. Oikein taas, Eloge.
-Mikä sinulle nyt tuli? -Jacob Kopelman Levi. 1541.
Mitä väliä?
Aika vaatimaton, ellei tiedä, mitä etsii.
-Mitä hittoa, Benji? -Sitä vain…
On vaikea tietää, tuliko juutalaisyhteisö
-Lubliniin näiden paikallisten… -Benji?
-Niin, James? -Hitto. Benji?
-Hei, James. Hei. -Benji, Benji.
-Oletko kunnossa? -Hei, kuule.
Tiedät tosi paljon tästä jutusta.
Ja se on helv… Se on vaikuttavaa.
Ja me kaikki tiedämme sen nyt. Mutta siis…
Nämä ovat oikeita ihmisiä.
Mullan alla ei makaa sinun pikkufaktojasi.
Eikä historian oppitunteja.
-Benji, anna olla. -Käy istumaan.
-Laita tekstari vaimolle. Istu. -Anteeksi, jos loukkasin.
Ei, ei. Kuulehan. Osaat asiasi. Älä käsitä väärin.
Ja Eloge, sinäkin osaat hommasi, mutta suollat
faktoja kuin tykin piipusta.
Se tekee tästä kaikesta todella…
kylmää. Tiedätkö?
Selvä.
Anteeksi. Ehkä syynä on brittiläinen sävyni.
Yritän vain olla rehellinen.
Jos palautteen saaminen auttaa, tämä on sitä.
-Suurin pulma tällä kiertomatkalla… -Hyvä on.
-Voi jessus. -Saanko vain… Käyhän tämä?
-Voinhan puhua vapaasti? -Hyvä on.
Minusta tuntuu, että meidät on erotettu kaikesta,
mikä on vähänkin aitoa.
-Tämä kaikki on aitoa, Benji. -Onko?
Olen sanonut vain aitoja asioita.
Onko se aitoa? Miksi en ole tavannut yhtään puolalaista?
En ole päässyt kosketuksiin kenenkään täkäläisen kanssa.
-Ymmärrätkö? -Anna olla.
Olemme kulkeneet yhdestä turistikohteesta toiseen.
Mutta kiertomatkahan on juuri sellainen.
Turistipaikka toisensa jälkeen.
Siihenhän sinä ilmoittauduit mukaan.
Tai siis Dave ilmoittautui siihen.
Hyvä on. Pyydän anteeksi.
Kuulehan. Tiedätkö mitä?
Rehellisesti sanoen, tämä on mitä mahtavin kiertomatka.
Oikeasti. Tykkään tästä ihan hitosti.
Tämä on ihan Daven heiniä.
Mutta jätä faktat ja numerot vähän vähemmälle.
Eikö se olisi siistiä?
-Ei. Joo, tietenkin. Vähennetään sitä. -Mahtavaa.
Siistiä. Siinä kaikki. Pyydän vain sitä.
Olin aikeissa ehdottaa, että voisimme laittaa kiven
Kopelmanin hautakiven päälle.
-Joo. -Joo?
-Mahtava ajatus. -Minusta se on hyvä ajatus.
Kiitos, jäpikäs.
Kutsunko heidät mukaan?
Tee, mitä haluat. Sinä määräät.
Voisitteko tulla tänne hetkeksi?
-Kaikki? Marcia? -Etsikää kivi.
-Tässä. Katsokaa, tässä on yksi. -Joo, onnistuu.
Jos saan ihan nopeasti…
Tämä on koko Puolan vanhin hautakivi.
Ja se kuuluu Jacob Kopelman Levi -nimiselle miehelle,
joka oli oikea ihminen, joka asui
oikeassa maailmassa. Hän oli puolalainen.
Kotoisin Puolasta.
Benji ja minä juttelimme, että voisi olla mukavaa,
jos jokainen laittaisi kiven hänen haudalleen.
Tästä juutalaisesta perinteestä on monta tarinaa.
Mutta minä itse haluaisin ajatella, että se on
pieni, lämmin ele, joka sanoo:
"Sinua ei ole unohdettu."
Kauniisti sanottu, James. Kiitos.
Selvä. Tehdään se. Sopiiko?
Pitäisikö meidän etsiä sieviä kiviä?
-Se oli mahtavaa. -Hyvä ajatus.
-Niin. -Käyn etsimässä kiven.
-Hienoa. -Minusta se oli ihana ajatus, Benji.
-Kiitos, Marcia. Kiitos. -Joo, se oli kivaa.
Joo, me vain hoksasimme sen.
-Etsitään se. -Kivenmetsästys.
Minä saan suurimmat kivet.
Haluan kivan litteän, joka on…
-Anteeksi. -Tässä se on.
-Ei hätää. -Hei, Marcia.
Joo.
Selvä. Onko jokainen löytänyt kivensä?
Kaikki tykkäsivät minun isästäni, mutta isäni veli
-oli perheen älypää. -Niin.
Häntä ei hyväksytty lääketieteelliseen kiintiöiden takia,
-siis juutalaislääkärien määrän. -Aivan.
Ja hän… Anteeksi.
En ihan pärjää kilpailussa Hava Nagilalle.
-Anteeksi. -Niin.
Kaikki ryhmät käyvät täällä,
ja ruoka on herkullista,
mutta musiikki voi olla vähän mautonta.
Juutalaisvastaiset kusipäät.
En tiedä juutalaisvastaisuudesta, omistajat ovat juutalaisia, mutta…
Anteeksi. Jatka toki, Marcia.
Eli Sam-setäni ei päässyt lääkikseen,
joten hänestä tuli farmaseutti,
ja hän omisti loppujen lopuksi viisi… Viisi, niin.
Viisi apteekkia Chicagon alueella.
-Vautsi. -Hän aloitti liikkeellä,
joka nykyisin olisi terveyskauppa.
-Juuri niin. -Erikoislaatuista.
Ymmärrättekö. Ja nyt se laulu loppui.
Juuri, kun tarinani loppui, ja niin minulle käy…
Tuo vastaa yleistä maahanmuuttajakokemusta.
-Aivan. -Voin vahvistaa tuon todeksi.
Markin isosetä tuli laivalla Puolasta,
nousi maihin Galvestonissa jostain fakaktasta syystä.
Juutalainen Texasissa.
Hän tienasi hakemalla pois rikkaiden kadunvarteen hylkäämiä huonekaluja.
Hän entisöi ne ja myi eteenpäin.
-Ihanko totta? -Tositarina.
Hän ilmeisesti myi osan niistä takaisin alkuperäisille omistajille.
-Eikä myynyt. Onko se totta? -On.
-Tietenkin myi. -Isoeno.
Loistavaa. Tuo on loistavaa.
Rikkaat ihmiset ovat yksiä ääliöitä.
Niin tai näin, meidän isoäitimme. Hän oli…
Dory-mummo.
Niin. Meidän Dory-mummomme, jonka talon näemme torstaina,
oli kerrassaan mahtava nainen.
Hän oli sellainen
entisaikojen realisti, joita ei enää näe.
Suorasukainen ja tiukka ja…
Totta puhuen pelkäsin häntä kuollakseni koko lapsuuteni ajan.
Minä en pelännyt häntä.
Se on totta. Se on totta.
Ei. Hänellä ja Benjillä oli oma salakieli.
He puhuivat aina suunsa puhtaaksi. Eikö niin?
Ei ollut valinnanvaraa.
Ja se sama tarina, hän selvisi leiriltä
kuin ihmeen kaupalla
ja hän päätyi New Yorkiin ja halusi suunnitella pukuja.
Mutta hänellä ei ollut varaa muotikouluun, joten hän jäi sihteeriksi.
Sitten hän sanoi "hitto vieköön".
Ja päätyi koko yrityksen haltijaksi.
-Vautsi. -Iso kiho.
Saat mummin kuulostamaan sotilasjuntan johtajalta. Ei.
Hän oli vain todella fiksu.
Se oli pieni kaupallinen kiinteistöfirma. Ei se ollut…
Juttelimme joka torstai.
-Söpöä. -Joo.
-Kirjaimellisesti joka torstai. -Tosi kaunista.
Jos lapseni ottavat yhteyttä kerran kuussa, se on järkytys.
Marcia, painukoot hittoon.
En voinut jättää väliin viikkoakaan.
Hän oli tiukka minua kohtaan.
Hän oli koko perhanan suvussa ainoa,
joka piti minut kaidalla tiellä.
Muut vain katosivat, kun tarvitsin heitä kipeimmin.
Niin. Mutta mummi ei rypenyt säälissä.
Itse asiassa hän sanoi aina olevansa kiitollinen kamppailusta.
Siinäpä se.
Kaikki hänen kokemansa antoi hänelle toivoa, vai mitä?
Kyllä. Itse asiassa hänellä oli tapana sanoa,
että ensimmäisen polven siirtolaiset tekevät vähäpätöisiä töitä.
Ajavat taksia, kuskaavat ruokalähetyksiä.
Toinen sukupolvi käy hyviä kouluja,
ja heistä tulee lääkäreitä, lakimiehiä tai sen sellaisia.
Ja kolmas sukupolvi asuu äitinsä talon pohjakerroksessa
ja pössyttelee kaiken päivää.
Tarkoitan…
Sanoiko hän noin?
Hän taisi puhua ihan yleisesti maahanmuuttajien kokemuksesta.
Sillä minä asuin äitini talon pohjakerroksessa.
Hän puhui vain siirtolaisista.
-Siinä kaikki. -Selvä.
Käväisen pissillä.
Aivan.
Nostan sen vessareissun jälkeen. Ei hätää.
Pisulin aika.
Pahoittelen hänen käytöstään.
Älä nyt.
Siinäpä ahdistunut nuori mies.
Hän haluaa olla hyvä. Sen kipinän voi nähdä.
-Ymmärrättekö? -Ehdottomasti, Eloge.
Suokaa anteeksi, jos en näe sitä taianomaista kipinää.
Mark, lopeta. Jokin piinaa häntä.
-Hyvä on. -Hän on hassu
ja hurmaava kaiken tuon mishegossin takana.
Säälin häntä.
-Onko hän aina ollut tällainen? -On.
Hän tuulensa on aina vaihdellut.
Hän on herkkä ja näkee ihmisten läpi.
Mutta kun joku sanoo väärän asian, jokin muuttuu.
Ehkä ei ole sopivaa puhua hänestä.
Ei. Miten niin ei?
Teidän välillänne ilmeisesti on jotain.
Hän tuntee selvästi tuskaa.
Niin, mutta eikö jokainen tunne sitä jotenkin?
Katsokaa, mitä suvuillemme tapahtui.
Katsokaa, mistä me tulimme.
Siis kenellä ei ole… Kenellä ei ole komplekseja?
-Sinä näytät olevan kunnossa. -Mutta en ole.
Turrutan pakkomielteisyyttäni pillereillä,
hölkkään ja meditoin ja lähden aamuisin töihin.
Palaan kotiin päivän päätteeksi ja jatkan, koska tiedän,
että tuskani ei ole poikkeuksellista,
joten minulla ei ole…
Tarvetta kuormittaa sillä muita. Ymmärrättekö?
Joo.
Jessus, olen pahoillani.
Älä. Kaikki on hyvin, David.
-Ei hätää. -Anteeksi tuo paasaus. Olen vain…
En tiedä.
Anteeksi. Olen joskus vain hemmetin väsynyt häneen, ihan kuin…
Rakastan häntä.
Ja vihaan häntä.
Ja haluan listiä hänet.
Ja haluan olla hän.
Ja tunnen itseni
tosi typeräksi hänen lähellään,
koska hän on helvetin makea eikä välitä paskan vertaa mistään.
Ja sitten…
Olla täällä hänen kanssaan on minulle hemmetin hämmentävää.
Se on hämmentävää, koska….
Miten tuo tyyppi voi olla täältä selviytyneiden jälkeläinen?
Setäsi joutui myymään käytettyjä huonekaluja rikkaille kusipäille,
tai ei olisi päässyt lääketieteelliseen.
Ja että te selviydyitte pahimmasta,
mitä tällä pallolla on tapahtunut viimeiseen 30:een vuoteen.
Ja että mummimme selvisi kuin tuhannen ihmeen kaupalla,
kun koko maailma yritti tappaa hänet.
Katson tuota kaveria
ja haluan kysyä häneltä…
Haluan vain kysyä häneltä, enkä pysty.
Että miten hemmetissä tuhannen ihmeen aikaansaannos
saattaa ottaa yliannoksen unilääkkeitä?
Mitä?
Mitä sanoit?
Niin, hän yritti…
Anteeksi. Ei olisi pitänyt sanoa mitään.
Ei se mitään. Ikävä kuulla.
Olen pahoillani. Tuo on tosi ahdistavaa.
Koska se tapahtui?
Puolisen vuotta sitten.
Leah-tätini, Benjin äiti, löysi hänet sohvalta.
Ja tiedän, että hän on hauska ja hurmaava.
Te kaikki lähdette täältä ja muistatte tämän ihmeellisen tyypin,
jota hän niin monella tavalla on.
Mutta minun näkemässäni kuvassa
hän makaa sammuneena likaisella kellarikerroksen sohvalla,
kun minä olen New Yorkissa kauniin vaimoni ja suloisen lapseni kanssa,
ja se syö minua.
Anteeksi. Avaudun liikaa.
He palasivat.
Se on hän.
Tiesitkö, että hän soittaa pianoa?
Kävimme yhdessä tunneilla.
Suokaa anteeksi.
Olipa se hienoa, Benji.
Aivan ihanaa, Benji.
Hitto.
Hei. Anteeksi, että häiritsen.
Satuitko näkemään, menikö serkkuni tästä?
Hän on…
Puhelu on käännetty automaattiseen ääniviestijärjestelmään.
Seisokki.
Ei ole saatavilla.
Viestilaatikko on täysi eikä voi ottaa vastaan viestejä juuri nyt.
Kuulemiin.
-Haloo? -Missä hemmetissä olet, äijä?
Sinua odotetaan täällä alhaalla.
Perhana.
-Vedä luusi tänne. -Helvetti.
Siinä hän on. Huomenta, Dave.
Etkö kuullut herätyskelloa?
En. Puhelimeni sammui, koska en ladannut sitä,
koska vietin koko yön etsien sinua. Missä helvetissä olit?
Anteeksi, kamu. Olit umpiunessa.
Niinkö? Sinä pelästytit minut puolikuoliaaksi.
Pahoittelen.
Olin Marcian kanssa. En halunnut herättää sinua.
-Huomenta, jengi. -Huomenia.
Olette hereillä aikaisin. Mukavaa.
Hyvää huomenta.
Auton pitäisi olla täällä.
Ajomatkasta tulee pelottavan lyhyt.
Ihan sama. Olin ihan kunnossa, kunnes…
En tykkää…
Hyvä on. Saisinko hetkeksi kaikkien huomion?
Lienee itsestään selvää,
että tästä päivästä on tulossa varsin uuvuttava.
Ellette ole ennen käyneet keskitysleirillä,
se voi olla varsin musertavaa.
Olemme siellä parin minuutin kuluttua.
Kiitos kaikille.
Ovatko kaikki kunnossa?
Ensimmäinen asia, minkä ehkä huomaatte,
on, että Majdanekista on vain kolme kilometriä Lublinin keskusaukiolle.
Voitteko kuvitella elämän jatkuvan,
kaupungin kuhisevan keskustan, kolmen kilometrin päähän täältä?
Ennen puna-armeijan saapumista Majdanekiin,
natsit olivat siirtäneet useimmat vankinsa
muille leireille länteen.
Kaikessa kiireessä SS ei tuhonnut todisteita.
Eli toisin kuin muut leirit,
Majdanek itse asiassa on varsin
hyvin säilynyt, paremman ilmaisun puutteessa.
Ennen kuin menemme sisälle…
Saatan olla tänään vähän harvasanaisempi sen suhteen, mitä kerron.
Tämä on pyhä paikka, missä monet tuhannet murhattiin ja…
Tulette huomaamaan, että paikka itse puhuu puolestaan.
Sopiiko?
Tässä ovat parakit.
Tässä ovat miesten pesutilat.
"Hän tarttui ruoskaansa ja ajoi meitä kohti pesutiloja."
"Kun hiuksemme oli leikattu ja karvat poistettu kaikkialta kehostamme,
menimme seuraavaan huoneeseen."
Tämä on kaasukammio.
Siniset tahrat seinillä ovat jäänteitä tappavasta kaasusta,
Zyklon B:stä.
Uunit.
Odottakaa tässä hetkinen. Sopiiko?
Selvä.
Keräännytään tähän hetkeksi.
Miltä meistä tuntuu?
Ei kovin hyvältä.
Ehkä lamaantuneelta?
Niin. Sinne päin.
Eloge, miten jakselet? Sinullahan ei ole samaa mahdollisuutta
ottaa etäisyyttä, niin sanoakseni.
Olen kunnossa. Minua vapisuttaa.
Mutta…
-Parempi näin kuin se, ettei tunne mitään. -Niin.
Kiitos teille kaikille, että jaatte sen minun ja toistenne kanssa.
En halua hoputtaa, mutta lähdemme kohta Zamo??iin.
Ja nyt uutta vaihdetta silmään,
pojat erkanevat porukasta.
Harmin paikka.
Pojat jäävät tänne vielä yhdeksi yöksi.
Sitten he lopettelevat pyhiinvaelluksensa käymällä Dory-mummin talossa.
Juuri niin. Minun…
Minun tulee ikävä teitä. Olette kuin outo, sekopäinen suku.
-Saanko… -Joo.
-Kiitos, David. -Olet huipputyyppi.
Kiitos kovasti.
Lähetä minulle kuva mummisi talosta.
-Haluan nähdä sen. -Joo. Lähetän.
-Selvä. -Kiitos.
-Hauskaa mummireissua. -Pidä huolta itsestäsi, kultaseni.
Samat sanat. Ja pidä huolta hänestä,
koska hän ei itse pidä.
Ei, ei. Kaikki on hyvin.
-Pidä huolta tästä kaverista. -Selvä.
Olet hyvä tyyppi, Benji.
Enkä. Itse olet.
-Tarkoitatko sitä? Oikeasti? -Kyllä vain.
-Turvallista matkaa. -Rauhaa.
Jumankekka. Tuo merkitsee minulle paljon.
Aion tarkistaa, mitä se tarkoittaa.
Niin, Benji. Halusin vain sanoa,
että olen tehnyt tätä viisi ja puoli vuotta.
Ja sanon aina:
"Kertokaa minulle, jos voin tehdä jotain paremmin."
Olet ensimmäinen, joka antaa minulle
kelvollista palautetta, joten…
-kiitos sinulle kovasti siitä. -Älä höpsi. Mitä muka sanoin?
Mitä tarkoitat? Että olisin enemmän vuorovaikutuksessa
puolalaisiin ihmisiin, Puolan kulttuuriin ja…
Se kuulostaa mahtavalta. Tee ihmeessä se.
Tiedän. Panin silloin hanttiin,
mutta en pysty olemaan ajattelematta sitä.
Ja sinä todella herätit minussa jotain, joten…
-Anna olla jo, jäpikäs. -Olet rehellinen mies,
-ja se on harvinaista. Arvostan sitä. -Joo. Ole jo vaiti.
-Anna olla. -Paljon kiitoksia. Kiitos.
Selvä.
Anteeksi. Halusin sen pois tunnoltani.
Kiitos, David.
Hän on kiva kaveri.
Näyttääkö tämä hyvältä?
-Mitä? Joo. Mennään jo. -Paljonko tämä maksaa?
Et tarvitse sitä lakkia.
Haluatko sinäkin?
En. Näytät ihan Ricola-mieheltä.
Haluatko sen? Ei, se on sinulle.
Saat pitää sen.
-En tiedä, mitä tehdä sillä. -Hyvä on.
Voimmeko syödä jotain, mitä ei ole säilötty etikkaan?
-Piirakoita? -Mitä tahansa, mikä ei ole
-piirakka tai etikkasäilyke. -Hapankaali?
Hapankaali on… säilöttyä ja saksalaista.
…napata yleisön lapsia päästä ja nuolaista.
-piirakka tai etikkasäilyke. -Hapankaali?
Joo, muistan sen.
Hei, hauva.
Saanko ottaa kulauksen?
Joo, ota niin paljon kuin haluat. Se on halpaa kuraa.
-Selvä. Katsohan tätä rakennusta. -Joo.
Aika korkea. Minulla on vielä yksi sätkä.
Miten pääsemme ylös?
Mennäänkö?
Blork.
-Kelpaa. -Joo. Ei hassumpaa.
Tiedätkö, mikä tuo taitaa olla?
Mikä?
Katso tuonne alas. Näetkö nuo kolme valoa?
-Mitkä? -Yksi, kaksi, kolme.
-Hitto. -Tuo taitaa olla se leiri.
Joo.
Se on tosi lähellä.
Mitä ajattelit tehdä,
kun palaat takaisin Binghamtoniin?
Miten niin?
Siis mikä on suunnitelmasi?
Anna se tänne, jos meinaat vain tuijottaa sitä.
-Anteeksi. -Se on viimeinen.
-Anteeksi. -Ei haittaa.
Olen pahoillani.
Kun palaan takaisin, alkavat kiireiset ajat.
Ihanko totta?
-Mahtavaa. -Joo.
Kaverini Timin taloon laitetaan uusi katto.
Luultavasti autan häntä siinä hommassa.
Hänellä on läjäpäin savitiiliä.
Hän ei tiedä mitään siitä hommasta.
-Ihanko totta? -Joo.
Hyvä siitä kuitenkin tulee.
Siitä tulee aika nätti, kun se on valmis.
Se eristää kosteudelta paremmin
kuin se muovipaska, mitä käytetään kaikissa
-surkeissa lähiötaloissa. -Joo. Mahtavaa.
Joo. Siitä tulee aika huikea.
Mutta se siis on Timin talo.
Niin?
Mitä sinä meinaat tehdä?
Hitto. Miksi hemmetissä kysyt sitä?
Haluan varmistaa, että sinulla on jonkinlainen suunnitelma.
-Anteeksi. Taidan olla vähän pilvessä. -Joo. Ei.
-Ota tästä. -En tarvitse.
-Minuun ei voi luottaa. -Niin.
Mitä itse aiot tehdä, kun palaat kotiin?
Enpä tiedä. Palaan takaisin
työn ja perheen pariin. Sitä samaa.
Kiva. Meinaan soittaa sinulle puolen vuoden kuluttua.
Mitä se tarkoittaa?
-Tiedät kyllä. -Niinkö?
En halua aloittaa mitään.
Hyvä. Älä sitten aloita.
Olit aiemmin erilainen. Olit tosi tunteellinen.
Pillitit ihan kaikesta. Kuten…
Tiedetään. Se oli kamalaa. Kuka hemmetti haluaa pillittää kaikesta?
Dave, et kuuntele nyt ollenkaan.
Sanon, että me olimme aiemmin…
-erilaiset. Siis "me". -Joo. Minulla on
-työ ja perhe. -Tiedän sen.
Eikä minulla ole aikaa notkua kanssasi kaiken yötä
-joka yö. -En minä sitä halua.
Kyllä haluat. Olet perusteellinen tyyppi.
-Et taida tajuta sitä. -Sanon vain, että…
-Et taida tajuta sitä. -Et koskaan käy luonani.
Mitä… Tarkoitatko Binghamtonia?
Joo, siellähän minä asun.
Minulla on kiireitä. Ja asun New Yorkissa.
Eikö sinun ole helpompi tulla luokseni?
Helpompi? Välimatka on ihan sama.
Niin, mutta se on New York.
Se on järkevämpi paikka vierailla kuin hemmetin Binghamton.
Mitä vikaa Binghamtonissa on?
Ei siinä ole mitään vikaa.
Haluat saada minut näyttämään hölmöltä,
-kysymällä sitä. -Ala vetää siitä.
Ala itse.
Miksi et enää välitä minusta?
Välitänhän.
En vain ymmärrä,
kuinka saatoit tehdä itsellesi jotain niin typerää.
Dave, jäpikäs.
Benji.
Kuljen ympäriinsä ja minulla on
se hirveä kuva sinusta päässäni.
Enkä minä…
En halua menettää sinua.
Näetkö, miten sinusta tykätään?
Näetkö, mitä tapahtuu, kun astut huoneeseen?
Antaisin mitä tahansa, jotta tietäisin, miltä se tuntuu.
Miltä tuntuu, kun osaa hurmata ihmiset.
Valaista huoneen, kun astuu sisälle.
Mutta sinä valaiset huoneen ja paskannat sitten kaiken päälle.
Hyvä on. Sinun vuorosi.
Kiitos.
Taksi tuli.
Katsotaan.
Näetkö missään numeron 25?
En. En näe missään numeroita.
En minäkään.
Hetkinen. Sen pitäisi olla tällä suunnalla.
"Magistrate". Mitä se mahtaa tarkoittaa?
Maistraattia kai.
Luulen niin.
Onko tämä oikea katu vai…
28.
Se taitaa olla tämä.
-Tässäkö? -Niin.
25.
Herranen aika.
Vautsi. Onko se mahdollista?
Se on tosi… arkinen.
Niin. Enpä tiedä, mitä kuvittelin.
Niin. En minäkään.
Tiedätkö, että hän löi minua kerran?
Mitä?
Mummi löi minua.
-Hitto. Oikeastiko? -Joo.
Tulin myöhässä päivällistapaamiseen.
-Noin vartin. -Joo.
Ja olin pilvessä. Kyseessä oli se Hudson-ravintola 3. Avenuella.
Murray Hillin Purgatory.
Tiedän sen. Hemmetti. Sattuiko se?
-Totta hitossa se sattui. -Vautsi.
Se oli parasta, mitä minulle koskaan oli tapahtunut.
Olin ihan
haltioissani vuorokauden sen jälkeen.
-Ihanko totta? Miksi? -En tiedä syytä.
Se oli sama hemmetin ravintola,
jossa hän kävi joka viikko. Kaikki siellä tunsivat hänet.
Hän pukeutui hienosti kuin se olisi ollut tärkeäkin tilaisuus, ja…
-Niin. -En tiedä.
Ehkä se, että hän välitti enemmän
minusta kuin siitä, mitä ihmiset ravintolassa ajattelivat.
En tiedä.
Tunsin oloni hyväksi.
Hei.
Sain ajatuksen.
Mitä?
Laitetaan kuistille kivi.
Mitä tarkoitat?
Etsitään pieni kivi
ja laitetaan se kuistille merkiksi, että olimme täällä.
Ettei häntä ole unohdettu.
-Ei häntä haudattu tänne. -Tiedän sen.
Mutta täällä hän viimeksi asui ollessaan Puolassa.
Tämä on viimeinen paikka, missä joku meistä oli.
-Tehdään se. -Selvä.
Se on hyvä ajatus.
Joo. Ei tämä. Ei.
Ei, ei.
-Yksi, kaksi. -Niin?
Löysin kaksi.
-Haluatko yhden? -Joo.
Kiitos.
Joo.
Anteeksi, olemme amerikkalaisia.
Englanti? Puhutko englantia?
Anteeksi. En tiedä.
-Siinäpä se. -Joo.
Tunsin itseni ääliöksi, kun hoin "amerikkalaisia, amerikkalaisia".
Sitähän me olemme.
Mahtaako hän olla vihainen tästä?
Ehkä saamme aamiaista. En tiedä, hemmetti.
Olet oikeassa. Ehkä hän tarjoaa aamiaista.
Paljon mahdollista. "Tulkaa tänne, ottakaa leivoksia."
Ottakaa vähän… Verimakkaraa.
Heitä on lisää.
Päivää.
Selvä.
Puhutteko englantia?
-Kyllä. Vähän. -Vähän.
Hei. Mikä on hätänä?
Isäni sanoi, että laitoitte kiviä ovelle.
Niin teimme. Isoäitimme asui täällä,
ja hän kuoli juuri.
Osanottoni.
Kiitos.
Miksi laitoitte kiviä oven eteen?
Se on perinne. Juutalainen perinne.
Kun käy jonkun haudalla,
sinne pitäisi jättää kivi merkiksi käynnistä.
Mutta ei häntä ole haudattu oven alle.
Ei, ei. Me tavallaan
teimme sen tunteellisessa mielessä.
-Eräänlaisena eleenä. -Selvä.
-Pelkkänä eleenä. -Joo.
Hyvä on.
-Ymmärrän. Se on herttaista, sanoisin. -Kiitos.
Kiitos.
Odottakaa hetki.
Kuulkaa.
Anteeksi, mutta ymmärrän tilanteenne.
Mutta isäni sanoi, että on
vaarallista jättää kivet.
-Selvä. -Siellä asuu nyt vanhempi rouva.
-Hän voisi kompastua tai… -Aivan.
-Selvä. -Ymmärretty.
-Meidän täytyy… -Ymmärrän.
Asia selvä. Anteeksi.
Joo.
Noin.
Hyvä on.
LENTOKENTTÄ
Naiset ja herrat, noin puolen tunnin kuluttua
alamme laskeutua New Yorkiin.
Meillä kävi hyvä tuuri.
Pääsette portille 15 minuuttia etuajassa.
Hei, mieleeni juolahti,
että mitä jos nappaisimme taksin kaupunkiin,
ja tulisit luokseni syömään?
-Niinkö? -Joo.
Priya tapaisi sinut mielellään,
ja Abe kertoisi sinulle mielellään ihan kaiken Vapaudenpatsaasta.
-Houkuttelevaa. -Tule.
Enpä taida.
-Ihanko totta? -Joo.
Hyvä on. Napataan kuitenkin taksi keskustaan,
ja voit jäädä Penn Stationilla, josta jatkat junalla pohjoiseen.
Taidan jäädä hengailemaan tänne vähäksi aikaa.
Lentokentällekö?
Joo. Tykkään olla täällä.
Täällä tapaa ihan hullua porukkaa.
-Niinkö? -Joo.
-Mitä helvettiä? -Hitto.
-Anteeksi. -Miksi teit noin?
Mummin takia. Se ravintola. Se oli parasta,
-mitä sinulle oli tapahtunut. -Se oli…
Se oli eri juttu. Olin 18-vuotias. Tarvitsin suunnan.
Tiedän. Täysin järkeenkäypää. Anteeksi.
-Tämä on väkivaltaa. -Tiedän.
Ajattelin, että se piristäisi.
-Ei hätää. -Oletko kunnossa?
Saanko katsoa? Se on punainen.
Joo. Koska läimäytit minua naamaan.
-Anteeksi. -Onko nyt minun vuoroni?
Ei.
Anteeksi, jäpikäs.
Tule tänne.
Olet rakas, äijä.
Niin sinäkin minulle.
Kyllä minä pärjään.
Tiedäthän sen?
Oletko varma?
Anteeksi.
Et ollut vielä valmis.
Hyvä on.
Nähdään jossain vaiheessa, serkku.
Nähdään.
Terve.
Hei? Kaverit?
-Hei, minä… -Hei.
Hei, hei.
-Sinä palasit. -Tule tänne.
Hei, kulta.
Hei.
-He, kultamuru. -Rakastan, rakastan sinua.
Käännös: Tarja Forss