Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Všem v Joanópoli přejeme požehnanou sobotu.
Nepřepínejte. Právě jsou tři hodiny odpoledne.
Mariene vzkazuje svému muži Kidovi:
"Svému drahému posílám polibek od srdce."
I kdyby přišla zrádná noc...
Proč jsi to vypnula?
Nechci tolik platit za elektřinu.
Děda to ale poslouchá rád.
Fakt?
To ti řekl?
Když je rádio zapnutý, koulí očima.
To dělá ta mrtvička.
Nedělá to, protože se mu něco líbí.
Vyberte si.
Buď se budete dívat na animáky, nebo poslouchat rádio.
Za oboje platit nechci.
Je někdo doma?
Vybrali jsme animáky.
Fajn.
-Dobrý ráno. -Dobrej.
Bydlí tady pan Firmino Santos?
Bydlí.
Jsem ze zdravotního střediska, nesu vám kyslík.
Vždyť o něho pečuje už Zé.
Toho přeřadili. Teď sem mám chodit já.
Můžu dál?
Jasně. Prosím.
Promiňte.
Paní doktorko...
Nejsem doktorka. Jmenuju se Juracy.
Omlouvám se, Zé se o tátu stará už dlouho.
Já vás chápu, nic si z toho nedělejte.
Tohle je můj táta Firmino a tohle můj syn Jean.
-Ahoj, Jeane. -Ahoj.
Dobrý den, pane Firmino. Jak se daří?
To je tvoje nová sestřička.
Jmenuju se Juracy a jsem ze střediska.
Jenom vás prohlídnu.
-Posaďte se. -Děkuju, drahoušku.
-Omlouvám se za ten binec. -Nedělejte si z toho hlavu.
Podíváme se, jak na tom jste, pane Firmino.
Tak jo.
Prášky jsou v pohodě?
Jo, jsou.
Nezapomínáte mu je podávat?
Děláme všecko tak, jak nám Zé řekl.
Prášků má pořád dost, že?
Minulej týden jsem vyzvedla nový balení.
-Všecko je v normálu. -Jasně.
Jako vždycky.
Jenom si to tu poznamenám...
Jak jsme na tom s kyslíkem?
Pět litrů za minutu.
Upravíme.
A je to, pane Firmino. Všecko je, jak má být.
No vidíš to, tati.
To mu zlepší náladu, ten novej kyslík.
Bude mu zas o něco líp.
Drahoušku, nebude. Vůbec.
Ne, ne.
Z tohohle...
se už nevyhrabe.
Pořád jenom civí na shnilý dřevo, na obličej mu padá prach od termitů.
Kvůli tý drsný látce ho škrábe zadek.
Plena mu ze stran protýká.
Ten jeho dech se mu už nespraví.
Spíš se zhorší.
Jestli se tomu vůbec ještě dá říkat dech.
Když má do starý chrupavky zastrčený plastový tubičky...
Jairo!
Pojď sem.
Jeane, běž si hrát ven.
-Ne. -Něco jsem řekla!
-Zdravím. Jak se vede? -Dobrej.
Paní mi řekla pár věcí.
Vy děláte do dřevěného uhlí, že jo?
Máte velkou pec.
To je vaše živobytí?
Přesně tak.
Tohle, plus si přivydělávám vařením.
Těžkej život na vesnici. To znám.
Měla bych pro vás jeden návrh.
Vaší rodině by to dost pomohlo.
Panu Firminovi...
A ještě někomu dalšímu, kdo teď potřebuje pomoct.
Tak ať je vám líp, pane Firmino.
Měj se, chlapče.
DŘEVĚNÉ UHLÍ
Zpomal, Jeane.
Hraješ si s dědou na honěnou?
Čau, Irene.
Neviděla jsem vás na mši.
Dorazili jsme později, tak jsme zůstali vzadu.
Já zas přišla dřív, chtěla jsem mluvit s farářem.
Moc vám to sluší, pane Firmino.
Chudáček. Je čím dál shrbenější.
Co paní Amelia?
Nic moc. Už ani nevychází z domu.
Už ji ani nenutím. Nechávám ji být.
Rve mi to srdce, protože může kdykoliv...
Bože chraň.
Nic nenaděláme. Už nám zbývají jen modlitby.
Chci si objednat kuře v krvavý omáčce.
Na Sergiovy narozeniny.
-No vidíš to. -Dej si záležet.
Jasně. Táta bude mít narozeniny taky.
-To je fakt. -Jo, vlastně.
Sergio, neměl bys pro Jaira nějakou práci?
Však víš, něco.
V tuhle roční dobu nám uhlí moc nevynáší.
Jo, zrovna teď něco máš.
V tom terénu.
Potřebuješ ruce navíc.
Stav se, něco vymyslíme.
-To by bylo skvělý. -Děkujeme.
Tak my jdeme.
A co William?
Až do konce prázdnin je u bratránka.
Až se vrátí, ať se staví, ať si můžeme hrát.
To si piš, že přijde, moc mu chybíš.
-Pane Firmino. -Nashle, pane Firmino.
Mrknu se, jaký mají tamhle slevy.
Jeane, pohlídáš dědu?
-Jo. -Dobře.
Promiňte.
-Dobrý den. -Pane faráři.
Byla jste na mši?
Ano, zůstali jsme vzadu.
Pane faráři...
Když je někdo... moc sešlý...
Když je na tom fakt špatně.
Nemyslíte, že...
je Boží vůle, aby...
že si ho Bůh chce povolat k sobě?
Irene.
Musíte mít dobré srdce, když se tak ptáte.
Jde o tátu, viďte?
Nebojte se, Bůh nechce, aby umřel.
Všichni máme svůj vyměřený čas.
Takže on takhle trpí z Boží vůle?
Tak to není.
Pán Bůh je lék.
A co když mu ten lék už nezabírá?
Když je to těžký?
Co pak?
Chce Bůh, aby trpěl, nebo aby umřel?
Na tohle bohužel neznám odpověď.
Myslím, že lék je v každém z nás, v modlitbě.
V důvěrné rozmluvě s Pánem Bohem.
Ano, pane faráři.
Moc vám děkuju.
Díky Bohu mi teď chodí dost objednávek.
Jestli to tak bude i dál,
budu moct přispívat víc na kostel.
To rád slyším.
Kostel je v obtížné finanční situaci.
Dobře.
-S Pánem Bohem. -Bůh vám žehnej.
Pojď mi pomoct s tím dřevem.
Ne.
Nebudu to opakovat.
Mně se líbí tady.
Dělej! Něco jsem snad řekla!
Flákač jeden.
Jak o tom vůbec můžeš uvažovat?
Dneska bude polívka později.
Najím se ve městě.
Za co?
A prý že jsem tu hlupák já, když o věcech přemýšlím.
Běž dát dědovi dobrou noc.
Dneska budeš spát u nás v ložnici, ano?
Neublíží dědovi, že ne?
Broučku můj.
Proč to říkáš?
Poslyš,
děda trpí už hrozně dlouho.
A trpět nechce.
Takhle to bude nejlepší.
Takže já nepoznám, jestli má rád rádio,
ale ty poznáš, že chce natáhnout brka?
Tak běž, chlapče.
Už to má za sebou.
Pojďte.
To je ten ostrov, done Migueli.
Výborně.
Můžu se podívat?
Prosím.
Co to je za hrůzu?
Jako na Halloween.
Tomuhle mají uvěřit?
Nedělám to poprvý.
Samozřejmě že tomu uvěří, Migueli.
Hej, ty.
Pomůžeš mi odtáhnout těla z chodby.
-Kdo, já? -Jo, ty. Pohni.
Ještě letos!
Řekl vám už právník, že než odjedete na ostrov,
budete na pár dní ještě jinde?
Cože? Ne, nic mi neřekl.
Takhle zněla domluva.
Kam budu muset odjet?
To vám neřeknu. Kvůli vašemu bezpečí.
Takže vám platím, abych odjel někam, a nevěděl kam?
Platíte za náhradníka. Budou vás považovat za mrtvýho.
Ano, tomuhle rozumím,
ale proč musím jet i někam jinam?
Aby se na vás zapomnělo.
Pak můžete odjet na místo, kde už zůstanete.
Nech ho tady.
Vaši lidi to zařídí?
Moje partnerka. Je na ni spoleh.
Co má být zas tohle?
Co to děláte? Tohle jsme si nedomluvili!
Ismaeli?
Takhle domluva nezněla.
Nikdo nesmí vědět, kde jste. Stojí to tak i v protokolu.
V jakým?
Můžete porovnat, jestli jsem to předtím namaloval dobře.
-Dejte nohu na... -Sem?
Jo, tam.
Super, nehýbejte se.
Roztáhněte ruce.
Takhle.
Už?
Bezva. Ještě jednu.
Potápím se.
To nám ani nepomůžeš?
Tady.
Najdi mi nějaký dobrý hřebíky.
Když vypadají takhle, už nejsou použitelný.
Když jsou zahnutý.
Jairo, proč ty špatný hřebíky nevyhodíš?
Dozadu, tamhle.
Jak se jmenuješ?
Řekli ti, že budeš spát v pokojíčku se mnou?
Cože?
Neřekli mi, že budu muset spát v tvým pokojíčku.
No a co? Nejseš pedofil, nebo jo?
Jak jsi na tohle přišel?
-Ty nevíš, kdo jsem? -Ne.
Nic ti neřekli?
Mně se tady zrovna nesvěřujou.
Nejsem pedofil, neboj.
Tady spával děda.
Občas mu protekly plínky.
Můžeš si tu matračku otočit.
Budeš spát ve stoje?
Hele, bude to takhle.
Z pokoje vyjdete jedině, když zaťukám.
Nesmí vás nikdo vidět.
Vám o tom neřekli?
Kde mám svoje věci do sprchy?
No jo, vaše věci.
V týdnu vám je zajedu nakoupit.
Do obchodu.
Zatím klidně používejte Jairovy nebo Jeanovy.
Nebo klidně i moje.
Buďte tu jako doma.
Zajedu to koupit.
Klidně buďte... Buďte v klidu, dneska tu jsme jenom my dva.
Můžete být v klidu.
Uvařím vám nějaké kafe. Pojďte.
Vlastně se musíte převlíct.
Zavřený dveře znamenají, že v koupelně někdo je.
Aby bylo jasno, jak to u nás chodí.
Kdo jste?
Hlava rodiny.
Tý, která se uvolila vás ukrýt.
Uvolila? No tak to velký díky.
Vážně paráda. Fantazie.
Omlouvám se.
Viděl jsem vás tu jenom, když jste sral.
Mám ještě něco na práci. Pořád musím vydělávat.
Zkus se k němu chovat hezky.
I když se tu tak nechováš k nikomu.
Někoho takovýho u sebe doma nechci.
Soudíš lidi? To se nedělá.
To může jenom Bůh. Ne ty.
Dokonce i Ježíš mu ty jeho hříchy odpustil.
Já ti nevím.
Budu víc se synem.
Dohlídnu na něj.
Trochu zpomalím.
Jestli ještě zpomalíš, bude to znamenat, že seš v hrobě.
Kdybys pracoval ještě míň,
to už bys asi pracoval pozpátku.
A co ta práce u Sergia?
Z toho nic nebude.
Asi mají doma nějaký problémy.
Jaký?
To neřeš.
Řekni mi to.
Ten zmetek Sergio chrápe s půlkou města.
Pokud se to doneslo až ke mně, tak určitě i k Lucianě.
Ale prosím, klidně se připomeň.
Příští týden má narozeniny.
Připomeň se mu nějakým dárečkem.
Ať ti něco najde.
Jeane!
Haló, Jeane.
Ahoj, Williame.
-Tohle nemůžeš dělat. -Je Jean doma?
Ne, ale nemůžeš si sem jen tak vpochodovat.
On není doma?
Ne, Jairo ho vzal do obchodu.
Tak já tu počkám.
Ne, budou tam dlouho.
Nemusíš si vůbec sedat.
-Můžu na něho počkat. -Budou tam dlouho.
Jeli nakoupit věci do školy.
Příští týden vám začíná škola, ne?
Jo, bohužel.
Tak vidíš.
Budete spolu pořád.
Budete si hodně hrát.
Jak přijede, pošlu ho za tebou.
Jo? Musím tu pouklízet.
Potřebuju odsunout gauč.
Můžu vám pomoct.
To teda ne.
Já vím, jak vy kluci uklízíte.
Víc toho zničíte, než uklidíte.
Nemáte tu sůl?
Jo.
Sto lidí, sto chutí, že?
Jedni solí víc, druzí míň.
Juracy o vás mluvila moc hezky.
Prej jste dost pomáhal komunitě.
To, co vám udělali, byla podle mě zhovadilost.
Musím s ní mluvit.
-S Juracy? -Jo.
To můžete asi až za nějakejch 20 dní.
Má toho fakt dost.
Na středisko nemůžete, to je blbost.
Trefil by ji šlak.
Svatá dobroto.
Musíte se chovat podle protokolu.
Nechci, abyste mě v tom pokoji zamykala.
Ale tady jste na vesnici.
Lidi se rádi navštěvují, musíte tu mít oči na stopkách.
Já ty jejich manýry jen tak nezměním.
To mi teda promiňte, ale...
Ale změníte.
Jestli chcete, řeknu vám jak.
Ani já jsem nemohl spát.
První školní den, víš jak.
Je tu hezky, co?
Je tu ale hrozně moc hadů a sousedi jsou hrozně blízko.
Jak bylo u bratránka?
Super. Co tvoje prázdniny?
Byl jsem jenom tady.
-Aspoň máš mobil, to je lepší. -Jo.
-Od koho ho máš? -Od tety.
-Od jaký? -Od tety Rose.
-Ještě jsi o ní nikdy nemluvil. -Jo, neslyšeli jsme o ní.
Bydlí jinde.
Bydlí v Sao Paulu.
To mám k narozkám.
Vždyť jsi teď žádný neměl.
Dala mi ho ona a Santa.
Santa Claus.
-Nebyly ani Vánoce. -To ne, ale je novej rok.
Půjč mi to pak na chvilku.
Až po mně a Williamovi.
-Čokoládu, colu... -Prosím.
Další čokoládu a colu
a pak ještě jednu čokoládu a colu.
-Zaplatíš to všecko ty? -Jo.
-Chcete ještě něco? -Ne, dobrý.
Kdyby jo, řekněte si.
Tak jdem.
-Díky. -Teď seš boháč?
Co to děláš?
Chybíš mi.
Nech toho.
Ne, ne, ne!
Dědek.
To tys to před tím dědkem chtěl dělávat.
-Seš teď vzornej? -Zmlkni.
Zmiz.
-Víš, co je dneska za den? -Vím. Dost!
Pořád ještě máme tři hoďky.
Jairo.
Odejdi.
-Sergio. -Nech si to!
Co když přijde Jean?
To bych pro něj byl pěknej příklad.
Dej mi pár měsíců.
Už na tebe čekat nebudu.
Ten tvůj měsíc už trvá rok.
Sergio!
Jeane, ukliď to nádobí na odkapávači.
Ne.
Cože?
Neuklidím.
Neprovokuj mě.
Neuklidím to.
Pohni, potřebuju to uklizený, než tam dám to, co teď umývám.
Neudělám to!
Teď tancuju.
Nebudu to opakovat.
Něco jsem řekla!
Slez a pomoz mi!
Dělej, Jeane.
Šašku.
-Na, umyj tu skleničku. -Moc mě neprovokuj!
A neházej mi citrony do dřezu! Prase.
Ten chlápek je odhazuje, kudy chodí.
-Už ses koupal? -Ne.
Tak až to utřeš.
Dneska se koupat nebudu. Chci do postele špinavej.
Ještě mi zbývají dva talířky.
Nebudu to říkat dvakrát,
jinak bych ti ten talíř rozmlátila o hlavu.
Jdi se umýt, hned!
Nelíbí se ti, když ti nadávám, ale přitom mě provokuješ.
Hergot.
Zítra chci vlastní kolo.
Zbývá mi jen jeden talíř!
Neprovokuj! Jestli se nevykoupeš, uvidíš ten mazec.
Kdes to vzala, že se vykoupu? Jdu se dívat na telku.
Kdes to vzala?
MISS VLKODLAK JOANÓPOLIS, 1995
Celkem hrůza, co?
To jo.
Proč jsi mi nezavolala? Stavila bych se.
To ne.
Snažím se chodit co nejvíc ven.
Nemůžu být v jednom kuse zalezlá doma.
Starat se o kluka, chlapa...
O tátu.
Jak je na tom? Je to lepší?
Vůbec.
Je to čím dál horší.
A je čím dál těžší dostat ho z domu.
Vidím mu na očích, že trpí.
Aspoň to zvládáš dobře.
Já jsem kvůli mámě pořád jenom brečela.
Člověk se naučí trpět tiše.
Nechci zamořit klukovo srdce smutkem.
Moc ti to sluší.
Kim, co je tohle?
Zrovna to přišlo.
Levandulová voňavka.
S prvky levandule a jaborandi, odblokuje ti čakru smyslnosti.
Přivoň si.
Můžu?
Voní?
Jestli můžu, zaplatila bych ti ji tak za tři dny.
Klidně.
Tohle je ale jen vzorek.
-V krabičce? -Taštičku?
-Nepotřebuju. V pohodě. -Jo?
Tak jo, teda.
Počkej. Co takhle si okořenit vztah?
Jedlý kalhotky. Edice svatojánská noc.
Příchutě: jahody, dýňový kompot a kukuřice.
Vem si je.
Nedáme si víno?
Měla jsem ho tu schovaný.
Na oslavy.
Na nový začátky. To musíme zapít, no ne?
Tohle víno mi připomíná mámu.
Každej den si ho kupovala tam u silnice.
Byla alkoholička.
Moc hezká vzpomínka.
Já myslel, že seš boháč.
Proč máš na sobě tohle?
Je to samá díra.
Tady je jedna velká.
Tadyhle.
-Víš, že to oblečení je po dědovi? -Tohle?
Za ty díry budeš muset vysolit prachy.
Padesát realů.
Co jste to tam s mámou dělali?
Nic, řekla mi, ať zmizím, tak jsem zmizel.
Viděl jsi její vlasy?
Ne.
A teď hlavičku.
Má je nový.
Cože?
Dneska byla u kadeřnice.
Jo?
Má na nich make-up.
Nechala si je narovnat.
A dali jí tam nějaký přípravky.
A taky jí je nabarvili.
Viděl jsi nad postelí tu máminu fotku?
Ne.
Nalepila ji tam ona, ale měl jsem říct, že já.
Byla Miss vlkodlak.
Řekla jako že: "Pojď sem, ty zlobidlo."
Miss vlkodlak?
V dobrým, nebo ve zlým?
V děsivým!
-A tady jsou vlkodlaci? -Jo.
Jeden je schovanej v peci.
Říká: "Neopovažuj se mi vlízt do nory!"
A ty pro mě budeš pracovat.
Tobě přeskočilo.
Ta je pro mě?
Jo, je.
Vždyť seš věčně na mizině.
-Neukradls ji, že ne? -Jasně, že ne.
Něco jsem měl v prasátku.
Je nádherná.
Líbí se ti?
Zbrusu nová.
Nemůžu si ji nechat. Co mám říct Lucianě?
Co s ní budu dělat?
Co s ní budeš dělat?
Vojedeš mě na ní.
Tak už jsi změnil názor?
Odpověz mi.
MISS VLKODLAK JOANÓPOLIS, 1995
Dobrej, Juracy.
Zkontrolujte, jestli je to všecko.
Moc vám děkuju.
-Já vám věřím. -Je dobrý si to kontrolovat.
No dobře. Mockrát děkuju.
Musím s váma mluvit.
Co děláte venku?
-Dovnitř. -Pořád mu to říkám.
Měla byste vidět ten výraz, když ho zamknu.
Ani prasata tolik nekvičí.
Pořád mu připomínám ty protokoly.
Každičkej den.
Kde je klíč od ložnice?
-Tamhle, proč? -Co se děje?
Proč ho potřebujete? Juracy. Hej! Juracy!
Ten klíč si může používat, kdo chce?
Kdokoliv?
Juracy, můžete na chvilku?
Do prdele práce.
Co tam máte?
Ne, buďte zticha.
Ne, ne.
Nehrajte si se mnou.
Můžeme si promluvit?
Mluvte si, jak chcete.
-Můžete na chvilku ven? -Klidně mluvte.
-Co je v tom sáčku? -Prosím.
Jairo!
Zamkli se v koupelně.
No jo.
Co Marlene? Co řekla?
Prej že vás teď nepřesune.
Pořád ještě nejste v suchu.
Tady zůstat nemůžu. Pořád sem někdo leze.
Lidi, jako jsem já, nemůžou žít na místě, jako je tohle.
A právě proto tu jste.
Migueli, přežívání není hračka.
Ale pro vás to udělám.
Ještě jednou jí vyřídím vaše stížnosti.
A uvidíme, co bude dál.
Uhni.
Ahoj, Irene.
-Nazdar. -Přišla jsem si pro to kuře.
Už?
Ještě není?
Ale jo, je.
To počasí si dělá, co chce, že?
To jo.
Doma byla nuda, tak jsem si přišla pro kuře.
Ať to máš z krku.
Chtěla jsem ti ho přivézt.
No jo, ale už jsem tady.
Ven! Padejte!
Děláte mi v kuchyni binec. Ven!
Promiň.
Nevšimla sis toho, že ne?
Věčně cpou čumáky, kam nemají.
Sergio se na to kuře hrozně těší.
Je hotový, máš tu všecko nachystaný.
Chtěla jsem pozdravit pana Firmina.
Taky má teď někdy narozeniny, ne?
Tak ho aspoň obejmu.
Ať ví, že jsem se stavila.
Zrovna spí.
Spí celej den.
-To kuře je obrovský. -Jo, je to cvalda.
Sergio má tu krvavou omáčku rád, tak jsem jí tam dala hodně.
-Tři plný krabičky. -Moc hezky to voní.
Snažila jsem se. Můžeš mu to vyřídit.
Pan Firmino v noci nespí?
Vůbec.
Máma to má taky tak.
Však nemusí vstávat.
Jenom k němu rychle nakouknu.
Snažím se ho moc neotravovat.
Proto jsem ti chtěla to jídlo přivézt.
Snažím se, aby byl doma klid.
Chci využít, že je Jean ve škole a Jairo ve městě.
Snažím se, aby tu bylo ticho, ať může odpočívat.
Ale prosím tě, už přes deset let neslyší ani prd.
A teď že se mu vrátil sluch?
To není možný.
Slyší, když chce.
Možná.
Tak ho vzbuď, jestli chceš vidět, jak umí být nevrlej.
No tak ne.
Za chvíli budeme slintat a počůrávat se my,
a kluci se o nás budou starat.
Je to hrůza.
Nemáš sušenky?
-Chceš sušenky? -Jo.
Nějaké se najdou.
Promiň, že jsem ti nic nenachystala.
A za ten binec.
To neřeš.
Dobrá.
Neuvaříš nám kafíčko?
-Kafíčko? -K těm sušenkám.
Jo, uvařím ti.
Já kafe omezuju.
Už tak jsem nervózní kvůli tátovi.
Bolí mě z toho žaludek.
Už týden beru magnézium, ale stejně...
Co to bylo?
Pan Firmino?
Ne. Počkala bys tu, Luciano?
Prosím.
Všecko v pohodě.
-A co to bylo? -V pokoji se nic nestalo.
To asi zvířata, dělají binec.
Jako tady. Zmizte!
Tak dělala binec i tam vzadu.
Máme tam schovanej náhradní kyslík.
-Občas ho převrhnou. -To je nebezpečný.
A ten kyslík sklouzne a spadne. Ale u táty byl klid.
Nechceš vzít pár sušenek Sergiovi?
Doufáme, že mu přijdete popřát.
-Jasně, řeknu Jairovi. -Něco ti řeknu.
Jsem moc ráda, že se vám teď daří.
Díky Bohu. Mám z vás velkou radost.
Naštěstí si nemůžu stěžovat. Máme dobrý období.
Sergio je kvůli tý motorce jak malej. Je fakt hezká, že?
S Pánem Bohem.
Ještě nás letos čekají moje narozky.
Tak schválně!
Dělám si srandu.
Pro Kristovy rány, chcete, aby vás někdo slyšel?
Rozpadla se postel!
-Co jste na ní dělal? -Nic!
Rozpadla se, protože je šunt.
-Chci mluvit s Juracy. -Neřvěte!
Hned teď! V tomhle blázinci už nevydržím.
-Jste hrozně vystresovanej. -Jasně že jsem!
-Všecko je tu na hovno. -Klid!
Do prdele práce.
Tys sousedovi koupil motorku?
Má narozeniny. Neřekla jsi snad, ať mu něco koupím?
Je z druhý ruky.
Kriste, myslela jsem tím třeba gril.
Nebo tričko na fotbal.
Prostě něco, aby si na tebe s tou prací vzpomněl.
Aby sis něco vydělal, ne abys utrácel.
Děláš ze sebe před všema boháče?
Dneska byla Luciana nějaká divná.
Chtěla jít do pokoje za tátou.
Zkoušela to na mě hned několikrát.
Říkala jsem jí, že ne, ale ona na tom trvala.
Bylo to fakt divný.
Kdo ví, co si o nás lidi myslí za blbosti.
A jestli nás lidi podezřívají, musíme vymyslet,
jak je toho podezření zbavit.
Jairo?
Máš úkoly?
William jo, já ne.
-Ahoj, Irene. -Měj se, teto.
-Čau, Jeane. -Čus, Williame.
Pak se stavím.
Tak už jste tu?
Pozdrav Juracy.
Ahoj, chlapče.
-Jeane. -Co je?
Až budeš příště u Willa,
mrkni se, jestli je paní Amelie u sebe v ložnici.
To tam mám jít jenom tak?
Řekneš, že ses ztratil.
Mají dva pokoje. Tam se člověk neztratí.
Stává se to.
Já se Willa zeptám.
Na to zapomeň.
To bych ti řekla, ať se ho zeptáš.
A jak to, že on má úkoly, ale ty ne?
Mám novou úču. Zapomněla mi je dát.
Jste s Willem ve stejný třídě a máte stejnou učitelku.
Tak se ho na to zeptej, udělej to.
-Jasný? -Jo.
-Chceš být blbej? -Ne.
Ty potvoro rychlá.
A mám tě.
Tyhle zvířata sežerou úplně všecko.
A to jsou prej prasata prasata.
Když někomu zlomíte vaz, zní to taky tak?
Zítra má táta narozeniny.
Teda...
Měl by. Nebýt vás.
Ne, ne. Nechtěl jsem osmičku a devítku.
-Chtěl jsem 89! -Však koukejte.
Je mu 89, a já chci svíčku s tímhle číslem.
Když je dáte k sobě...
Osmdesát devět. Krása.
Vy jste fakt třída, pane Anacleto.
Když je k sobě svážu...
Ne, ne, ne.
To je moc hezkej dort.
Pro pana Firmina. Osmdesát devět.
Jen se koukněte.
Starouš.
Irene!
Zazpívejte panu Firminovi.
Tak. Dělejte.
-Jairo, přeskočilo ti? -Jo, protože jsem si tě vzal.
Vás oba. Otevřete to. Ať jste taky užitečný.
-Bože můj. -Jeane!
Hej, Jeane!
Pojď dědovi zazpívat. Nehrál jsem to divadýlko jen tak.
Ještě zapálit svíčky...
Nech toho, Jairo.
Běž, Jeane. Zjisti, jestli si Will nechce hrát.
Nikam! Zůstaneš tu.
A zazpíváš dědovi k narozeninám.
Hodně štěstí, zdraví, hodně štěstí, zdraví.
Dělejte.
Hodně štěstí, milý Firmino.
Zpívejte!
Hodně štěstí, zdraví.
Hodně štěstí, zdraví, hodně štěstí, zdraví.
Všechno nejlepší, Firmino.
Sfoukni svíčku.
Jupí. Přines talíře.
Přines talíře, ženská! V tomhle domě děláš úplný hovno.
Dělej, přines ty talíře!
Raz, dva, tři, čtyři...
Dej sem ruku.
Dej sem ruku. Jako chlap.
Dobrou chuť.
Moc dobrej.
Juracy. Sem.
"Hlavo rodiny".
Došla ti kráva, co?
Proto seš takovej.
-Kde je? -Nechtělo se mu.
Je zalezlej v posteli.
Chová se divně.
Jak jako?
Dobrej, pane Vanderlei.
Čekáte dlouho?
Jo, už nějakejch 15 minut.
Omlouvám se.
Musela jsem roznosit objednávky, trochu to trvalo.
Ano?
U telefonu.
Proč?
Stalo se něco?
Mohl byste ho popohnat?
-A podívala se mi do očí a... -Jairo.
-Čau! -Prosím.
-Zrovna něco řeším. -Dělej!
Něco jsem řekla.
Vzchop se, Jairo. Nedělej mi ostudu.
Dobrej.
Dobrý ráno. Posaďte se.
Stalo se něco?
Jo, máme tu takovej problém s Jeanem.
Nachytali jsme ho, jak si kupuje kokain a strká si ho do batohu.
Kristepane.
Proto jsem si vás zavolala.
Vždyť mu je teprve devět.
No právě, paní.
Kdyby šlo o marihuanu...
Ale kokain je na devítiletýho moc silnej.
Bohužel.
Nespletli jste si ho s někým jiným?
Nebo jeho věci...
Občas si kupuje sušenky, a vy z toho hned...
Nespletli, protože ho viděla paní učitelka.
Víte?
Jean je poslední dobou nějakej jinej.
Chová se o dost agresivněji,
na hodinách přestal dávat pozor.
Jeho slovník se o dost změnil.
A jak víte, tohle je církevní škola.
Vyžadujeme kázeň.
Snažíte se mi říct, že syna vyhodíte?
Ne, vyhodit ho nechceme.
Ale bohužel musím uvědomit sociálku.
-To snad ne. Vidíš? Půjde sedět. -Nech to na mně.
Paní ředitelko,
nevím, co vám mám na to říct.
Ale...
Nevšimla jste si, že by Jean měl nový kamarády?
Někoho, s kým se předtím nebavil?
Není něco jinak doma?
Máme jistý problémy.
Děda je nemocnej, vypadá to zle.
Je to hodnej kluk, je chytrej, hodnej.
Pomáhá mi v práci.
Promiňte, ale určitě jste si ho s někým spletla.
Měli byste se zaměřit na to, s kým se baví tady ve škole.
Na starší kluky.
-Zneužívají mýho kluka. -Uklidněte se.
Někdo mu něco strčil do tašky, a vy mi tu povídáte...
-Je mu devět! -Uklidněte se, probereme to.
Pošlete si na nás sociálku, no prosím.
Jeane, do pokojíčku. Hned.
Není vám trapný chtít, aby vám kupoval kokain?
-Cože? -Přeskočilo vám?
To není pravda!
Protože vy jste jenom... Zalez!
Do pokojíčku!
Nevíte, jak je to nebezpečný?
Vadí vám, že sem chodí lidi, ale víte, kdo sem teď přijde?
Sociálka!
Moc se omlouvám, že kazím vaši bezchybnou výchovu.
Jestli vás jednou zabije, poněvadž jste sem dotáhli dealera,
víte, kdo za to může, ne?
Ven, padejte.
Nic k tomu neřekneš?
Snažím se mít s tím blbem trpělivost.
-Rozuměl jsi, co teď řekl? -Jemu nerozumím ani prd!
Bral si do huby tvoji výchovu.
Bezpáteřní pitomec!
Já říkal, že to není dobrej nápad.
Jste debil!
Držte už hubu.
-Špatně to dopadne. -Dám s tou ženskou slovo.
-S jakou? -Ze střediska.
-Ne, Jairo. -Musím s ní mluvit!
Musíme to vyřešit.
Nechci, abys s ní mluvil.
-Nevěřím jí. -Proč ne?
Víš, kdo byl u Luciany, když jsem tam vezla Williama?
Ona!
Nevezla jim tam léky?
Jo, stejně jako nám vozí kyslík pro tátu.
Já tam půjdu. Promluvím si s ní.
-Na to zapomeň! -Hned zítra.
Teď jdu na kafe. Zítra si s ní promluvím.
A kluk už v pokojíčku spát nebude.
Moc dobře vím, na jaký kafe jdeš. Moc dobře!
Proto se kluk chová, jak se chová!
Domluvil jsem si s váma schůzku.
Co jsem vám řekla o chození sem?
Paní Juracy,
ten chlap je úplně nemožnej.
Došel mu kokeš a chtěl po Jeanovi, ať mu nějakej sežene.
Irene je na mrtvici. Prej že lidi něco tuší.
On zas chce pryč.
Ta bomba brzo vybouchne.
Irene vás prej viděla u Luciany.
Vezla jsem tam její mámě léky. No a?
Ví o nás Luciana?
Jasně, že ne, krucinál.
Jestli tam ta máma vůbec ještě je.
Jste úplně mimo.
Něco vám řeknu.
Od velkýho kápa jsem teda čekala víc.
Od dealera.
Myslela jsem, že s váma bude sranda.
Ale vy jste slaboch.
Vy nejste žádnej dealer, jste jenom feťák.
-Nechte toho. -Dala jsem vám šanci.
-Běžte! -Dala jsem vám šanci!
Prej šanci. Zmizte.
-Jste houby chlap! -Klidně vás můžu zabít.
-Co vy jste za chlapa? -Dost.
Kdybyste mě tak neodpuzovala, zabil bych vás.
Nechci na vás ani sáhnout.
-Jste srab. -A vy odporná.
Tiše!
Vypadněte! Zmizte, sakra! Ven!
-Odpalte! Jděte pryč! -Jsme tu jen my dva.
VÍM TO
Tohle bylo za oknem. Za jeho oknem.
To vypadá na Lucianu.
Proč?
Řekla jste jí to?
Vy za ní chodíte.
Takovej vzkazík.
Půjde o něco jinýho.
O nic jinýho jít nemůže. Ten chlap musí pryč. Kriste.
Ta inteligence, geniální mysl, ta prozíravost!
Dokonce i on už chápe, že musím jít.
Že musím pryč.
Výborně.
Budeme ve střehu.
Uvidíme, co bude v našich silách.
-Ve střehu? -Jo.
Ve střehu. Teď budeme ve střehu a pak se přesuneme
a pak si s ní promluvíme a pak uvidíme, pak počkáme,
pak tu budeme muset nějakou dobu zůstat a pak mi polibte prdel.
Jste natvrdlí nebo co? Ještě vám to nedošlo?
Čemu se smějete?
Nechápu, co je tu tak vtipnýho. Čemu se smějete?
Na tom není nic vtipnýho, hergot!
Jestli mě zabijou, postarám se, aby zabili i vás.
Zabijou jeho a tebe a tebe taky.
Zabijou i tohoto blba, zabijou všechny!
Vyjdu na ulici a všem řeknu:
"Víš, proč jsem skončil tady? To kvůli Juracy a jemu a jí!"
Už to tu nezvládám! Do prdele práce!
Běžte všichni do prdele!
A za tohle jsem dal prachy! Pryč s tím! To tu rozbiju!
Do prdele práce!
Všecko tu rozmlátím! Už toho mám dost!
Do prdele, jste úplně mimo!
Vypadněte odsud! Přesně tak.
Jděte všichni do prdele.
ZDRAVOTNICKÉ STŘEDISKO
Dneska jsem jela k víc jak pěti lidem. Do pustiny.
Tak to ale v životě chodí.
-Mějte se. -Ahoj.
Najíš se dneska doma?
Jo.
Dobrý.
Ale samá kost, co?
Je to dobrý, ale málo masa.
Protože to je mladá slepice.
Je víc... Je mladá.
Jo.
Tlustý jsou dobrý na vajíčka, ne na maso.
-Víte? -Jo.
Tamhle jsou takhle veliký.
Dvojnásobný.
Je to chutný. Fakt chutný.
Dobrý kuře. Člověka zasytí.
Dneska vám to dost povídá, co?
Jste rád, co?
Je to tak lepší pro všechny.
Tak či tak,
děkuju.
Omluvte mě.
To maso je tvrdý. Tys řekl, že je měkký.
Co to plácáš, kluku? Okusuješ kost, ne maso.
Je to nechutný, to ocucávání kostí.
Přidám ti, co všecko tam chceš?
Nedávej mi tam ten krk.
Tak co chceš? Řekni si.
Krk je pro čokly.
Chceš stehýnko?
Jo.
A tu kost už nech.
-Sám říkáš, že je... -Je sladká.
Kost měkká být nemůže.
S dovolením.
Fakticky už musíš?
Kam půjdeš?
Jednou si pro tebe přijedu.
Můžu ti pomáhat.
Nebojím se ničeho.
To je pro mě?
Děkuju.
Jeane!
Nastane proradná noc.
Bude-li kříž těžký, Kristus bude stát při tobě.
Svět tě možná rozpláče,
ale Bůh chce, aby ses usmíval.
Pan Firmino byl dobrým otcem, dobrým dědečkem
a dobrým manželem.
Základem povahy člověka
je pevné lůno, kterému říkáme rodina.
Požehnáni ti, kteří i přes úskalí
udržují rodinu pohromadě.
A jak se píše:
"Během tvoření tohoto světa kráčel Aristaios
oslaben a kulhajíc.
Pln touhy po potravě,
uviděl Aristaios strom.
Jediný strom v poušti široko daleko.
S poslední špetkou naděje,
díky níž se jeho duše ještě držela těla,
Aristaios přistoupil ke stromu
a požádal jej o poslední plod.
S účastí strom řekl, že by mu plod dal,
ale že je shnilý,
a tudíž by napáchal více škody než užitku.
VÍM TO
Aristaios tedy požádal o listy, z nichž by si uvařil vývar.
Strom odvětil, že listy jsou napadeny plísní
a že jejich jed by mu přivodil smrt.
Aristaios tedy požádal o bezpečí jeho kmene.
"Mé dřevo je napadeno termity."
Aristaios se tedy otázal:
"Když ti nic, z čeho jsi stvořen, nedodává sílu,
proč se toho nevzdáš a nepomůžeš chudákovi?"
A strom odvětil:
"Jak jinak bych poznal svou pravdu,
než díky hnilobě, z níž se skládám?"
Slyšeli jsme slovo Boží.
Chvála tobě, Pane.
Slez, Jeane!
Skopičiny si dělejte před barákem, babička spí.
DŘEVĚNÉ UHLÍ
České titulky Eliška Vratislavská Iyuno 2023