Mums pietiks olas?
Jā!
Šeit visu izšķirs sekundes.
Parasti ēdu divas šķēles.
Aiziet.
Varu pagatavot vienu lietu.
Nē, divas lietas, divas plaucētas olas.
Slepenā sastāvdaļa ir... olīveļļa.
Un, lūk, šeit vajadzīga meistarība.
Ai! Ak, par daudz ielēju.
Visus šos gadus... dzīvoji viens?
Vienmēr ēdu ārpus mājām, arī brokastīs.
Ja es ieskatītos ledusskapī, ko atrastu?
Neko.
Mums ar Mārtiju garšo plaucētas olas uz grauzdiņa.
Jā. Tā ir tiesa, jā.
Bieži nakšņojam viesnīcās.
Ja saņemu patiesi izskatīgas plaucētas olas,
es Mārtija e-pastā nosūtu bildi... un viņš nesūta neko atpakaļ.
Tā... jā.
Man patīk daudz piparu.
Ak, Stīv, precēsi mani?
2. ŠOBRĪD
Priecājos, ka tagad nefilmē, jo būtu apkaunojoši.
Kāpēc piekriti dokumentālajai filmai?
Grūti atbildēt. Nu...
Spēj iedomāties, ka garlaicības dēļ? Ko?
Es to saredzu kā... pretindi
iemidzinošām intervijām,
ne pārāk īpašām tēmām, par kurām esmu bieži runājis.
Un atskatītos uz savu savādo dzīvi.
Visu mūžu pavadu atpakaļgaitā.
Kā es nonācu no nemiera 30 gados
līdz laimei 75 gadu vecumā?
Kā tas notika?
Ja mana sieva skatītos uz šo video,
viņa prasītu: "Ko tu tur darīji?"
Atbildētu: "Liku lietas vietā."
Viņa teiktu: "Ak, tā to sauc?"
Nu...
Un šis... šo nolikšu malā.
Šis ieraksts ir 45 gadus vecs.
Ja tā parēķinātu.
Un... es kādreiz ierakstīju izrādes, lai dzirdētu...
es tā nedarīju bieži, bet reizēm noklausījos.
Man ir nedaudz bail šo klausīties.
Atskaņosim.
Ziniet, Time žurnālā izlasīju ko šokējošu.
Tur bija rakstīts, ka saule jebkurā brīdī var izplesties
un pilnībā aprīt Zemi, to iznīcinot.
Es teicu: "Pietiek. Nopirkšu dūmu detektoru."
Joks nebija tik smieklīgs.
Stāvizrādes man bija ļoti svarīgas, nozīmīgas.
Un tagad tās šķiet mazsvarīgas.
Mums paveicies, ka cilvēku ķermeņi ir šādi.
Pavisam vienkāršas lietas. Divu roku vietā
varēja būt viena roka rumpja vidū.
Es rādīju šādi.
Un tas izputinātu šovbiznesu,
jo kā gan skatītāji aplaudētu?
Neslikti.
Labi, es... Ziniet, man pietiek.
Būtu jāklausās līdz galam, ar ko tas beidzās,
bet es nespēju to noklausīties.
Mana dzīve tagad ir citādāka.
Zvana Mārtijs.
- Hallo? - Čau! Esi gatavs pēc 10 minūtēm.
Hallo?
Viņš nolika zvanu.
Zinu, ka tev patīk veidot karikatūras.
Ko saki, ja sarakstītu dažas karikatūras
par tavu pieredzi, filmējot dokumentālo filmu?
DAŽREIZ PASKATOS UZ SAVU DZĪVI UN NODOMĀJU,
KĀ TAS ATGADĪJĀS?
VARBŪT TO VARĒS SAPRAST DOKUMENTĀLAJĀ FILMĀ.
KO SAKI?
- Jā, tieši... tieši tā. - Labi.
Kas notiek? Viltus trauksme.
Pieredzēt, kā mākslinieks sevi pārveido no jauna...
ĒRIKS FIŠLS GLEZNOTĀJS, DRAUGS
...ir fantastiska pieredze.
Nav daudz mākslinieku, kas tā dara.
Māksliniekam atkāpties no tā sasniegtā,
lai atrastu jaunu veidu, kā būt radošam un saistošam.
Viņi tiecas pēc savas dzīves augstākās mākslas.
Man prātā nāk viens vārds - drosme.
Tev ir jātiecas pēc kā cita, kas ir ārpus ierastā.
Filmas The Jerk pirmizrāde.
Marī! Kur tu esi, Marī?
THE JERK, 1979. GADS
Marī!
Ar draugu un tēvu izgājām vakariņās.
Un mans tēvs neko neteica par filmu. Pilnīgi neko.
Visbeidzot mans draugs saka... "Glen,
ko domā par Stīvu filmā?"
Un viņš teica: Nav jau nekāds Čārlijs Čaplins."
1981. GADS.
Pamēģini vēlreiz. Turpini filmēt. Vēlreiz.
Atkāpies, Stīv, tālāk no kameras.
Un šoreiz negriezies sākumā tik daudz,
bet drīzāk tad, kad jau ej sāņus.
Tā, kā man rādīji.
Aiziet.
Ak Dievs, es... piedod.
Nākamajā filmā, Pennies From Heaven,
man bija jāiemācās steps, jo es to nepratu.
Es dejoju stepu sešus mēnešus.
Es to ļoti gribēju iemācīties.
Nu, Gregorij, es... Pabeidzu filmēties mūziklā.
To sauc Pennies From Heaven.
Jā, dzirdēju, ka esot labs.
Manuprāt, mana labākā loma.
- Mana pirmā drāmas loma. - Drāmas?
- Tieši tā. - Netrakosi?
Jā, šoreiz pilnīgi citādāk.
- Nedaudz arī dziedāšu, dejošu. - Dejosi?
Tā bija... pilnīgi apraudājos. Filma šķita lieliska.
Filmai bija lieliska ideja.
Vecu dziesmu dziedāšana ar fonogrammu.
Ja pamostos Ar tavām rokām ap mani...
Kad saruna ir šāda, Stīvs...
FRENKS OZS REŽISORS
...viņš tajā iesaistās šādi.
Tas ir... Viņš atrod tādu leņķi, kas nav šai pasaulei raksturīgs.
Un tas nāk no viņa vientiesības.
Viņš to nedara ar aprēķinu. Viņš tāds ir.
Man tā patika. Es domāju: "Šis būs hits."
Jā, tieši tā.
Uz katru jautājumu atbildēšu "Jā, tieši tā"...
Kādas sajūtas?
Jā, tieši tā.
"Jā, tieši tā."
Vai Stīvs Mārtins ir uzpūtīgs āksts? "Jā, tieši tā."
Filma izgāzās.
Šī gada Oskara laureāts
par labāko aktierspēli, Pennies From Heaven,
...Stīva Mārtina kungs.
- Jutāties apkaunots? - Ak, ļoti.
Man kauns atzīt... kā jutos.
Sajutos, kā totāls neveiksminieks.
Visu paveicu saviem spēkiem!
Man nevienam nav jāpateicas.
Ne mammai, tētim vai cilvēkiem aizkadrā.
Visu pats izdarīju!
Es biju pārguris. Un nekas nelīdzēja.
- Papriecājamies, mīļum? - Dievinu justies nožēlojami.
Iedomājos paņemt pauzi, aizlidot vienam uz Londonu.
Tā bija jocīga pieredzes, jo varēju iet pa ielu,
un neviens mani neatpazina.
Es biju ļoti vientuļš.
Aizgāju noskatīties filmu Flashdance.
Skatījos filmu, depresīvu un vientuļu domu nomākts.
Un filmā kādā ainā puika,
sajuzdamies īpaši pārdrošs, saka:
"Gribu būt kā Stīvs Mārtins."
Es redzu to ironiju, sēžot šeit un sakot:
"Nē, nopietni, negribat būt manā ādā."
- Pavisam ātri... - Jā.
- Visas šis recenzijas... - Jā.
Un šī ir interesanta, savāda filma,
un ietekmīgi nozares cilvēki snieguši atsauksmes.
Un, protams, ir bijušas arī negatīvas.
Es sapratu, ka cilvēki, kuriem patīk filma,
ir gudri, inteliģenti cilvēki...
- Jā. - Un tie, kuriem nepatīk ir...
- Muļķīši. - ...neizglītotas padibenes.
Jā.
Var būt.
Jā. Tev patika, vai ne?
- Jā, protams. Inteliģenta. - Jā. Redzēsim...
ŅUJORKA
Es nolēmu, Stīv,
ka par kolēģiem vairs negribu runāt negatīvi,
- jo tā jau grūti... - Jā.
Jā.
Tev labāk patīk glāzes uz galda, vai arī vēkšpēdus?
- Ūdens ārpus glāzes ir garšīgāks. - Labi.
Šeit ir nedaudz ūdens.
Šķiet, tas arī viss.
Man vienmēr ir bijusi nostāja
nekritizēt citus māksliniekus.
- Jebkuru? - Nu...
Tu noteikti kritizē gleznas.
Nu, personīgi man var patikt vai nē,
bet es to neteikšu skaļi.
- Jā. - Mums ir kritiķi,
- kas vēlas mūs norakt. - Jā.
Es tā nedaru. Esmu vairāk mākslinieks.
Vismaz cenšos.
Vienreiz biju baletā, un šķiet jocīgi,
kad skatītāji aplaudē konkrētās ainās.
It kā viņi zinātu, kuras dejā ir grūtākās lietas.
Astoņdesmitgadīgie saka: "Grūti gan."
Es no Denija Denjelsa iemācījos stepu, lai varētu dejot filmā.
Mācījos filmas dēļ un pēc tam aizmirsu.
Bet viņš teica: "Klau, Stīv.
Ir viegli soļi, kas izskatās grūti, un ir grūti, kas šķiet viegli."
Tāpēc nezinām, par ko citi aplaudē.
Kurai filmai?
Pennies From Heaven. Gan jau zini.
- Zinu. - Noskatāmies. Joks.
Jā.
Čau, draudziņi.
Uzdūros ungāru vārdam
"Pihentagyú."
Tas nozīmē "ar mierīgu prātu."
Nodomāju: "Tā man tagad ir!" Mans prāts ir mierīgs.
Neesmu zem tā spiediena, kuru sev tobrīd sagādāju.
Es necenšos neko pierādīt. Un man pat sanāk labāk.
Kaut jel kas notiktu.
Tev vajag citātu? Kā būtu ar "bla-bla".
Tev vajag joku? Varbūt šādi...
Seriālam vajag nosaukumu? Šādi?
Man patīk jaunā afiša. Gribu to parādīt.
Mēģināšu to atrast.
STĪVS MĀRTINS UN MĀRTINS ŠORTS
Manuprāt, smieklīgi.
NETICĒSI, KĀ VIŅI TAGAD IZSKATĀS!
Čau, mani intervē.
Sveiki. Par ko runājāt?
Mani. Sitām laiku, līdz atnāks vakara nagla.
Paldies. Starp citu, cik liela ir dienas nauda?
Pēdējā pusotra gada laikā
krājam jokus nākamā mēneša izrādēm,
lai būtu tiem gatavi.
Man patīk fona trokšņi, jo tad citi domās,
ka nedzīvoju viens.
Taču sabojāsi dokumentālo filmu.
Palasi jaunajos jokus, vai iederas,
vai kur tos varētu likt. Ja smieklīgi, es stāstīšu.
Ja nav smieklīgi, došu Mārtijam.
Skatītāji jau nezina, ka joks neizdevās.
Tu sagaidi smieklus, bet, kad to nav,
viņi domā: "Ak, viņš tikai runā."
"Man patīk komiķa pirmais joks,
jo tas apraksta visu stulbo izrādi."
Manuprāt, smieklīgi.
"Pusotru gadu neesam uzstājušies,
kas, izrādei turpinoties, kļūs acīmredzams."
Mans moto: "Nesatraucos. Neesmu gatavs."
Tāda pati doma.
"Cik daudzi aplaudēja, jo šķita, ka esmu miris?"
"Jums ir bijuši brīži, kad ieejat istabā,
un aizmirsāt, kāpēc?"
Nu, ir smieklīgi...
Labi. "Zinu, ko domājat.
Šie dzirdes aparāti padara manu pēcpusi tvirtāku."
Tu uzreiz sāc ar domu, ka esi vecs.
Varbūt turpini ar joku par tavu prostatu.
"Ik vakaru saku arlabvakaru
trīs pašiem mazākajiem, kas man ir par jebko svarīgāki.
Manām divām Emijām un Tonijam."
Varu iztēloties tevi tā sakām,
jo nav pārāk smieklīgi.
"Protesta dziesma
Samazinām vēl vairāk bagātnieku nodokļus."
Man patīk.
"Esmu vecmodīgs. Es sievietes respektēju,
pirms to bija pelnījušas."
- Tev ūjinās. - Jā, zinu.
"Vai nav jocīgi, slavenība-prezidents", bet es...
Un uzreiz runājam par Trampu.
Mēs negribam būt tik ļoti politikā, bet...
Nedaudz jāiekāpj politikā.
- Tramps. - Pareizi, tu gribi iet pensijā.
Nē, man vienkārši nav bail.
"Kad Stīvam teicu, ka sociālā distance nozīmē
no citiem atkāpties divus metrus, viņš teica:
"Varam arī 20?""
Ak.
Es šo vispār nesaprotu.
"Stīv, tu labi izskaties. Kāds ir tavs noslēpums?"
Atbildu: "Pirms 20 gadiem novācu klaidoni.""
Ko tas nozīmē?
ES UZTRAUCOS PAR DOKUMENTĀLO FILMU
VIŅI PĒTA, IZMEKLĒ. KO VIŅI ATRADĪS?
18 GADOS NOPIRKU PREZERVATĪVU. GAN JAU UZPŪTĪS NO TĀ ZILONI.
AKTUĀLĀS ZIŅAS STĪVAM MĀRTINAM "PATĪK PREZERVATĪVI"
Labi pazīstot Stīvu, kāds viņš ir privātās sarunās?
Man šķiet...
Šķiet, ka joprojām nevarētu pateikt:
"Ziniet, īstais Stīvs."
Ziniet, es...
Sapratāt, kas viņš ir?
Nē.
Ne gluži. Nē.
Stīvs vienmēr ir bijis...
...visai noslēgts.
Bet viņš bija arī ļoti, ļoti kautrīgs.
Visiem bija arī zināms, ka viņš noslēdzās
un nerunāja ar citiem.
Un ne bez iemesla... ziniet,
kad esi tik liela zvaigzne ar tādu talantu,
visiem no tevis kaut ko vajag.
Es šo teikšu ar zināmu... ne gluži piesardzību,
zināmu pietāti, jo negribētu aizskart Stīva privātumu.
Lai gan... jūs tieši to arī tagad darāt.
Stīvs ir mainījies vairāk par jebkuru, ko pazīstu.
Pavadīsim laiku, lai cits citu iepazītu.
Atbildēšu uz skatītāju jautājumiem.
Ja kādam ir jautājums, ko vēlas man uzdot,
lūdzu, droši paceliet roku.
Ar prieku atbildēšu uz jebkuru jautājumu.
Jā, dāma vidū.
Stīv... kā tu atpūties pēc raidījuma?
Kāda tev daļa?
Vēl kādi jautājumi? Paceliet roku.
Jā, jūs, kungs.
Stīv, tev patīk darbs televīzijā?
Lūk, šo es vienkārši neciešu!
Kad kāds pieceļas un uzdod šādu jautājumu visu priekšā...
Vediet viņu prom! Nevaru ciest!
Pilnīgi vēmiens nāk! Vediet prom!
Vēl kādi jautājumi no skatītājiem, lūdzu?
Jautājumu nav. Labi, turpinām raidījumu!
"Kas ir Stīva Mārtina labākais draugs?"
"Vai Stīvam Mārtinam pieder Pikaso glezna?"
"Cik bagāts ir Stīvs Mārtins?"
"Kad Stīvs Mārtins nosirmoja?"
Šie, šķiet, ir biežāk uzdotie jautājumi par mani.
"Kāpēc Stīvs Mārtins vairs nefilmējas?"
Es nezināju... nezināju, ka vairs to nedaru.
Cik daudz tev ir naudas?
Jā, paskat.
Nu... jauki.
Vispār nav precīzi, bet...
Ja šo izmantosi, saki, ka man lūdza sevi iegūglēt.
Pagaidi. "Cik daudz naudas ir Benam Stilleram?"
- Jā? - Sveiki. Jums ir brīvs galdiņš?
Protams, kungs. Cik visiem?
- Esmu viens. - Viens pats?
Kad iepazinu Stīvu...
...ar viņu bija grūti sarunāties intīmākā līmenī.
Bieži sarunās iezagās ilgas pauzes.
Varēja sajust viņa milzīgo vientulību.
Pirmo reizi esi vientuļnieks?
Kas tas tāds - vientuļnieks?
Nezinu, kādēļ tobrīd gribēju būt viens.
Nezinu.
Esi domājis nopirkt suni?
- Suni? - Suņi ir lieliski.
Viņi tev metas virsū, priekā laiza seju.
Tev viņiem nav nemaz jāpatīk. Tāds ir viņu instinkts.
Hitleram bija suns.
Viņš pavadīja daudz laika vienatnē.
Karjeras sākumā nopelnīja naudu, lai dotos uz Franciju, nopirktu gleznas.
Pēc tam atgriezās, pārdeva divas gleznas un apmaksāja ceļojumu.
Jūs skatāties uz gleznu, kuru pagājušajā nedēļā gleznojis Lusiēns Margotē.
Kā jau zināt, impresionisms
Amerikas glezniecībā bija svarīgs periods.
Manuprāt, mīla pret mākslu parādījās, jo māksla ir skaista.
Uz to ir patīkami skatīties.
Viņš to var iemīlēt. Un var arī nopirkt.
Šis ir viņa Rožpumpurs.
Frenks Duveneks. Šie ir 19. gs. amerikāņi.
Lūk, foto ar istabu... kāda man bijusi.
Es pārveidoju garāžu par mazu telpu, kur aplūkot gleznas.
- Tiešām? - Jā. Skat. Tās sarindoju.
Paskatījos uz gleznām.
Istaba bija privāta, kā mākslas galerija.
Kad jutos apjucis, skatījos darbos.
Man ļoti patika tā darīt. Tā bija kā hipnotiska terapija.
1980. GADA APRĪLIS
Atceries pirmo gleznu?
Šī ir manas dzīves daļa, par kuru cenšos nestāstīt.
Un, manuprāt, tā tam arī jāpaliek.
Manā pirmajā gleznā bija kuģis jūrā, kas apliets ar mēness gaismu.
Vientulībā, nedaudz saliecies.
Parādīšu šo.
Šeit uzgleznota viņa māte.
Tev ir daudz gleznu ar vientuļām personām.
Jā, Ādams Gapniks reiz tā teica.
"Stīv, vai esi pamanījis, ka visām tavām gleznām,
neatkarīgi no gadsimta, ir raksturīga žēlabaina izolācija?"
Cilvēki skatās... tālienē, lūk, šādi.
Hopers ilgu laiku bija viņa stūrakmens.
Viņam bija vientuļas gleznas.
Tur ir daudz izolētu personu, daudz bāku.
Vai tevī mīt melanholiskas jūtas?
- Visai bieži, jā. - Jā, man arī.
Bet tā ir nedaudz rimusies. Jaunībā biju melanholiskāks.
- Ak, tā? - Jā.
Reizēm saskumsti, jo neesi tik laimīgs, cik ļoti, tavuprāt, tev būtu jābūt?
Jāsaka, ka mēdzu paskatīties apkārt,
un teikt manai sievai, Annai: "Kā šis viss ir noticis?"
- Jā. - Šis viss ir brīnišķīgi, vai ne?
- Mēs tiešām tik lēni brauksim? - Vados pēc tevis.
Ko saki, ja es tevi intervētu, kamēr traucamies?
Vispār braucam ar riteni, bet labi.
Klau, vai vienmēr gribēji strādāt komēdijas žanrā?
Apžēliņ! Šeit pa labi, Mārtij.
Šeit tālāk ir zirgu ferma, kura savulaik piederēja Džonam Klīsam.
Es vienam zirgam patīku, bet tikai tad, ja ir līdzi kāds našķis.
Pilnīgi svaigs.
Lūdzu.
Uzēd savu dubļaino ābolu.
Labi, viņu neinteresē.
Tev gan lieliski izdevās.
Jā. Ak, lūk, viņš nāk. Brīdi par to padomās.
- Nē. - Nē.
Viņš redzējis manas filmas.
Viņš necieš bundžas!
NAV JAU EDA KUNGS
Netuvojies bundžām!
Vai dieniņ. Vajadzēs šo ainu palaist atkārtoti.
Jā, vēlāk tik jautri vairs nebūs.
Ir viena lieta, kas man patīk kā 75 gadu vecam vīram
- uz velosipēda. - Jā?
Neiespējami izskatīties labi.
Redzi, viņam vajadzīgas ainas ar kritieniem un sasišanos.
Jā. Jā.
Min pedāļus. Aiziet.
- Kāpēc piebremzēji? - Priekšā ir mašīna.
Sasodīts!
VIEGLAS SMILTIS MĀRTINS ŠORTS, ŠOVMENIS
15 gadu vecumā sāku strādāt Disnejlendā
Merlina burvju veikalā.
Šo zīmi pašrocīgi iztēsa veikala īpašnieks.
Senos foto to var ieraudzīt veikala priekšā.
Un pēc daudziem gadiem tā parādījās izsoļu lapā eBay.
Un es... nekavējoties to nopirktu nostalģijas dēļ.
Un piekāru pie sienas. Nespēju noticēt.
Fantāziju pasaules burvju veikals, kas vairs neeksistē.
Lūk, ko kādreiz pārdeva Disnejlendā.
Mani vienmēr interesējuši kovboji.
Jā, vai ne?
Lūk, Viktorija.
Viktorijai bija fantastisks stils.
Viena no senākajiem draugiem.
Kā jau amerikāņu kultūrā.
Tas bija zināms laiks Amerikas kultūrā, kas ir iemūžināts.
Un galu galā pats kļūsti par kultūras daļu.
Lūk, kaut kas interesants.
Nezinu, kāpēc man tas ir.
Mans zobs, iekārts krellēs.
Viņā ir mazs puika, kas nav devies prom.
Savulaik nopirku eBay, jo ar to aizrāvos,
bet tagad te ir juceklis.
Spēle man liek atminēties, kā uzsāku savu karjeru.
Ticība labajam, šķīstajam un amerikāniskajam.
Šķiet, esi ļoti daudz kā saglabājis gadu gaitā.
Krāju ne to pašu labāko. Piemēram, žurnālu vākus.
Ir laba doma nofotografēt savas mājas.
Lai atmiņām būtu nopietnāks segums.
Un... es bieži neatskatos uz pagātni,
bet, lūk, gatavojam dokumentālo filmu.
Šīs ir dziesmas, kuras izpildīju. Tās ir nodriskātas,
jo uzstāšanās brīdī daudz svīdu,
lēkājot apkārt. No skatuves nokāpu cauri slapjš.
Aiziet.
Stīvs gatavojās iet pie Letermena.
Un viņš man zvanīja, prasīja: "Ko domā par šo?"
Es atbildēju: "Šķiet, smieklīgi. Noteikti nostrādās..."
Pavaicāju: "Kad ir intervija?" Viņš atbildēja: "Pēc piecām nedēļām."
Un šeit ir tas āķis - katrai uzstāšanās reizei jābūt ideālai.
Šī ir mana Bikšdini zīme.
DIŽENAIS BIKŠDINI
Bērnībā biju sajūsmā par vienkāršu burvju triku,
kur mākslinieks iznāca ar lielu cepuri rokās,
no tās izvelkot kaudzēm lietas. Un tobrīd padomāju:
"Un ja izmantotu bikses?"
Ar šo izrādi uzstājos labdarības pasākumos.
Džonijs savā pēdējā nedēļā vaicāja: "Vai vari uzstāties ar Bikšdini?"
Tobrīd sapratu, ka pēc Džonija domām... karjera ir izdevusies.
No filmas... Three Amigos. Es gan negribētu uzvilkt.
Darīsim šādi.
Gluži kā filmā Līgavas tēvs.
- Lūk. - Neslikti.
Tā nav jāpogā ciet.
Labi.
Un apkaunojums ir noslēdzies.
Filmējot Three Amigos, uzzināju daudz jauna.
Piemēram, man patīk strādāt komandā.
- Kāpēc esam šeit? - Paskatīsimies uz brīnumu.
Ak, sapratu.
KAFEJNĪCA LA PALOMA
Šī ir Paradīzes kafejnīca. Kādreiz bija.
Astoņdesmitajos šeit nācu katru dienu.
Man patika šis sienas zīmējums.
Tas izskatās tik jautrs.
- Šis tevi iedvesmoja! - Tā gan.
Tik brīnišķīga bilde.
Tā liek justies laimīgam.
Nācu šeit un pie sevis nodomāju: "Three Amigos."
Un kad iedomājies par mani?
Nekad.
Atceros, ka gāju pie Lorna.
Viņš stāstīja par Three Amigos.
Nākamajā dienā atlidoju uz Losandželosu,
aizgāju pie viņa, paņēmu scenāriju.
Mani pārsteidza tās visas gleznas.
Tur bija Hopers, Pikaso.
Es prasīju Stīvam: "Kā kļuvi tik bagāts?
Esmu redzējis tavas filmas."
- Un tu patiešām smējies. - Jā.
Kārtīgi cits citu vilkām uz zoba.
Bet vienam sanāca labāk nekā otram.
Tā bija mana pirmā filma.
Tobrīd cits citu sākām iepazīt.
Ned, ko tu dari?
Bet man bija jāattēlo kāds, kurš bija tev tuvs draugs,
līdzvērtīgs itin visā.
Tādēļ man bija jāiztēlojas sevi kā ļoti relaksētu.
- Esmu Veiksmīgā diena! - Es - Neds Nederlenders.
Un es esmu Putekļu dibens. Taču kopā esam...
The Three Amigos!
Tātad, ko esi uzzinājis?
- Es uzzināju... - Jā?
Ka tu biji... ka tevi pamatīgi iespaidoja
- atlupusi glezna. - Jā.
Saprastu, ka tev bija daudz brīvā laika.
- Hallo! - Čau, draudziņ.
Kāpēc es tev tik ļoti patīku?
Tu esi tik mīlīgs. Reiz filmējos ar suni.
Ak, tā. Veiksmīgu jums dienu!
- Paldies. - Atā!
- Atā, draudziņ. - Nāc, puika.
Labi, šī ir mūsu pēdējā aina.
MĪĻĀ, TAVUPRĀT, ŠIS IR SMIEKLĪGI?
TEV IR LAIKS?
Ja tu tiešām zinātu, kā būt smieklīgam,
- nestāstītu daudz joku. - Tieši tā!
Teicu: "Kāds ir komēdijas ģēnijs?"
Tas ir kāds, kurš nekad nepastāsta briesmīgu joku?
Tas nav iespējams.
- Jā. - Nav komēdijas ģēniju...
Nē.
Satiku Krisu Roku. Viņš teica:
"Joprojām raksti?" Atbildēju: "Jā, katru dienu!"
- Joprojām katru dienu raksti? - Jā.
- Es veidoju karikatūras. - Tiešām?
Jā. Tā pavadu laiku.
Tu arī zīmē?
Nē, nē. Man ir brīnišķīgs kolēģis - Harijs Bliss.
- Harijs Bliss, tiešām? - Jā.
- Viņš ir lielisks. - Lielisks!
Veidoju memuāru par filmām, bet kā komiksu...
- Oho! - ...sēriju.
Un veidojam arī dažas karikatūras.
Nevaru uzzīmēt Stīvu jaunībā.
Bet viņa profils ir uzreiz atpazīstams.
Reizēm jāpamaina zods, jo viņam ir īpašs...
Viņam nav lielas ausis, tāpēc man...
Žokļa līnija arī ir sarežģīta, jo nedaudz izplūst.
Viņam ir pamanāms ādamābols.
Viņam ir laba stila izjūta, tāpēc vienmēr uzzīmēju uzvalkā.
Esmu viens no retajiem, kas divreiz tēloja sadistisku zobārstu.
Tev ir video ar Bilu Mariju un mani zobārsta kabinetā?
Daudzi saka:
"Stīva Mārtina dēļ baidos no zobārsta."
DEBORA FATERA REDAKTORE
Mana stāvizrāžu karjera ir kā īsts stāsts ar sākumu, vidu, beigām.
Bet filmas ir tikai anekdotes.
Tādēļ sāku domāt:
"Kāpēc gan nepastāstīt anekdotes karikatūras veidā?"
Ideāli.
Anekdote ir vienas lapas vērta,
bet ne visas nodaļas. Vai ne?
Un šādi es domāju par savu karjeru.
Par šo grāmatu ir teiciens.
Tas ir: "Atver joku dēļ, neaizver zīmējumu dēļ."
Manuprāt, ir jāpaliek tēmas rāmī,
- ka šīs ir atmiņas par filmām. - Precīzi.
VAIRĀK MANU OTRO ES, LŪDZU.
Šeit ir par Mans otrais es.
Jēziņ. Nevaru pakustināt labo kāju. Esmu paralizēts.
Ļauj pamēģināt.
Un šī filma ir svarīga manu daiļdarbu sastāvdaļa.
Manuprāt, ir vismaz piecas anekdotes...
- Kuras jāliek atpakaļ. - ...kurām jābūt grāmatā,
ar kurām neesmu strādājis.
Nenoņem korķi no dakšas.
Kāpēc uz dakšiņas ir korķis?
Lai viņš nesavainotu sevi un citus.
Ļoti labi.
Tu šeit izskaties pēc Tomija Lī Džonsa.
Izskatās, ka smaidu Maiklam Keinam.
Varu to izlabot.
- Ak, filma Vecāki iederas. - Noteikti.
- Cūcība. Aizmirsu par to. - Tu to aizmirsi, jā.
Smieklīgi, jo bieži pamostos,
jo no viņa saņemu e-pastu 4.00 no rīta,
kurā ir karikatūras ideja.
Un es nodomāju: "Ak, perfekta doma!"
Domāju, ka vajadzētu vēl piezīmēt klāt.
Vismaz divas trīs jaunas scēnas.
Ja man būs laika.
- Sagādāšu. - Vajag tikai laiku.
- Kāds ir termiņš? - Izdomāsim.
Ir septembra vidus. Varētu uzzīmēt vēl vienu ainu.
Tad zīmē vēl vienu ainu.
Skatos uz Roxanne karikatūru.
Bija vēl zīmējumi par filmu, ne?
- Ir. - Tās apraksti?
- Jā. - Jā, jā.
Piedalījos The Jerk scenārija veidošanā.
Daļēji sarakstīju Man With Two Brains un Dead Men Don't Wear Plaid filmas.
Bet scenārija daļēja sarakstīšana ir citādāka, kā mētāšanās ar idejām.
Kad iedomājos par Roxanne, domāju:
"Nez vai es tā varētu?"
Bet kāda ir jēga vēlreiz atkārtot lugu Sirano de Beržeraks?
Tā jau ir ļoti laba.
"Ak, sveika, dārgā. Sen neesmu tevi redzējis."
Es sapratu, ka man svarīgas bija ilgas.
Gribēju uzzināt, vai manis uzrakstītais tevi uzrunāja?
Uzrunāja gan.
Es ap tevi riņķoju kā orbītā.
Jūtos bezgalīgi viegls ap tevi.
Gluži kā zilais vīrs Šagāla gleznā.
Levitēju, lidinos virs tevis, sniedzot neprātīgu skūpstu.
Es patiesi tavos darbos kā vadmotīvu saskatu ilgas.
Es nezinu, kā to aprakstīt.
Tās savā ziņā vienmēr ir bijušas daļa no manas dzīves.
Pat filmās The Jerk vai Pennies From Heaven.
Bet es gribu dzīvot pasaulē, kur dziesmas piepildās.
Ir jābūt kādai vietai, kur dziesmas ir patiesas.
Pat filmā Boufingers ir ilgas.
Tajā galvenais varonis cenšas iekarot vietu zem saules.
Viņa ilgas beigās tiek apmierinātas ar kurjera sūtījumu.
Ir jūtama melanholija.
Gluži kā saldskāba šokolāde. Tā ir...
Drīzāk kā izteikti tumša šokolāde, nevis piena.
Visa centrā ir ilgas...
...praktiski visos viņa veidotajos tēlos.
Un vienīgais, kas tās spēj veldzēt,
ir Mārtins Šorts.
Es tevi aizvedīšu nelielā, skaistā ekskursijā pa Santabarbaru.
- Lūk, vecais Burvju kabarē. - Oho.
- Zini, kas ir Burvju pils? - Jā.
Šī ir tās versija, kuru veidoja tās radītāji.
Man patika tur doties. Un COVID dēļ tas tagad ir slēgts.
- Labs stāsts. - Jā.
- Trūkst vidus un nobeiguma. - Jā.
Ar šo visu gan būtu labs stāsts.
Tiešām esi izplānojis visu dienu. Savāksim tavu veļu.
- Nē, vedam mazgāt. - Mazgāsim.
Kas ir tepat...
Sarkanā gaisma.
Kalifornijā varu griezties pa labi pie sarkanās.
Tev nav bariņš kalpu, kas aizvestu tavu veļu?
- Nē. - Tad tu tiešām esi tāds pats kā tauta.
- Jā. - Oho.
Patiesībā daru filmēšanas dēļ. Pēdējo reizi to darīju pirms 27 gadiem.
- Lūdzu. Paldies. - Paldies. Atā!
Uzskati sevi par labu autovadītāju?
- Jā. - Un drošu?
Zini, paliekot vecākam,
kļūsti par sevis sliktāko vai labāko versiju.
- Pilnībā piekrītu. - Tā ir stāvvieta?
Un esmu kļuvis par labāku šoferi.
Esmu kļuvis jaukāks, laipnāks.
Atvērtāks.
Jā, jo kādus 50 gadus
- tu biji pamatīga suņanagla. - Jā, zinu.
(SAVULAIK, KAD STĪVS BIJA NECIEŠAMS)
Rodžeru dabūju pirms apmēram pieciem gadiem.
Es satikos ar sievieti, kurai bija labradors.
Gribi dabūt? Sēdi.
Mēs izšķīrāmies un Rodžers palika pie manis.
Ķer mantiņu. Aiziet. Jā!
Ķer ciet! Aiziet. Lieliski.
Es tās nesalīdzinātu ar cilvēku attiecībām,
bet tās ir patiesi skaistas, vienpusējas attiecības.
Tobrīd nebiju pret citiem nejauks. Drīzāk atstatus.
Es nemitīgi biju savā pasaulītē.
"Vēstule no Stīva Mārtina.
- Dārgais..." - "Džerij."
"Priecājos saņemt tavu vēstuli.
Lai arī man ir aizņemts darba grafiks,
paņēmu pauzi, lai uzrakstītu personalizētu atbildi.
Bieži mākslinieki zaudē saikni ar skatītājiem,
sāk uztvert kā pašsaprotamus,
bet nedomāju, ka tā notiks ar mani, vai ne..."
"Džerij"?
"Nezinu, kad būšu netālu no tavām mājām,
bet izvelc dīvānu gatavībā, ja nu esmu netālu..."
"Flintai."
"Ar cieņu, Stīvs Mārtins.
P. S. Vienmēr ar prieku atskatīšos uz vakaru, ko pavadījām Riodežaneiro,
staigājot pa pludmali, skatoties uz..."
"akmeņiem."
Labi, ja ierakstīsi:
"Stīvs nesper kļūdainus soļus, jo viņa vecumā izmanto tikai rampas."
Esam 37. lapā no kopumā 117.
Klau, varam darīt, kā vēlies.
Manuprāt, izejam cauri pirmajam uzmetumam.
Saliekam kopā scenāriju un tad ejam cauri...
Jā, bet šeit ir tik daudz. Lasīsim vēl 100 lapas?
"Iemesls, kāpēc Mārtijs nav iekļauts Oskara Vieglas smiltis kategorijā...
...ir sliktas filmas."
"Par Mārtija veiksmi nebija pārsteigts pat viens cilvēks.
- Bet gan vairāki miljoni." - Nē.
"Labas diētas un treniņu dēļ Mārtijs dzīvo 30 gadus ilgāk par savu karjeru."
Neslikti. Atzīmēšu ar zilu krāsu.
"Esam lieliska komanda.
Esam tikpat saderīgi kā Bens Afleks un bēdīgs ģīmis."
Jā, man tas patīk.
"Pēc dažiem gadiem Stīvu barosim gluži kā mazu putnēnu."
Smieklīgi. Iekrāso sarkanā krāsā.
"Stīvs raksta, spēlē bandžo un raksta sižetu karikatūrām.
Viņš ir ietekmīgākais mākslinieks...
Tas nozīmē, ka viņš ir 1945. gada ietekmīgākais mākslinieks."
Nedomāju, ka šis ir veiksmīgs.
- Tiešām? - Iesmējies?
Jā.
Nu, tad ir veiksmīgs.
Šie ir briesmīgi, bet nu labi.
"Viņš ir tikpat seksīgs kā hotdoga atrauga, kas iesprukusi sejas maskā."
"Hotdoga atrauga."
Pateikšu, ko vakar darīju.
Braucu pa Sanseta bulvāri. Silverleikas virzienā.
Un es sapratu, ka braucu cauri savam mūžam.
Holivudas bulvāris, kur pabiju, kad man bija 16 gadi.
Kinoteātri, kurus apmeklēju, burvju veikali.
Skat, tur esmu es, vai dieniņ.
Pabraucu garām manai filmu dzīvei, vietām, kur filmēju The Jerk.
Tajā mājā filmējām The Jerk.
Nu, mammu, atceries manu sapni par lielu māju kalna galā?
Tas nu arī ir piepildīts.
Viss brauciens bija tik nostalģisks.
Losandželosa ar to ir tik interesanta.
Tā ataino tavu dzīvesgājumu,
bet pat brauciena attālumā teju jebkura vieta Losandželosā
kļūst par arheoloģisku izrakumu, lai arī pilsēta nav tik sena.
Jā, tāpēc par bieži par to smējos, jo daudz kas nelīmējas kopā.
- Jā. - Vai ne?
Tieši tāpēc mums patīk Losandželosa.
Tā ir tik jauka.
Arhitektūra.
Dažas no šī ēkām ir vairāk nekā 20 gadus vecas.
Šī māja ir ieturēta grieķu atmodas stilā.
Ik rītu ir jāmodina grieķis, kas tajā dzīvo.
Un šeit ir muižas stila māja, un...
...te - modernāka māja.
Losandželosā esi niecība,
ja vien nedzīvo mājā ar milzīgām durvīm.
Trīs, divi, viens...
Aiziet, kamera.
Šīla studē komunikācijas mākslu.
Studē komunikāciju zinātnes?
Jā.
Kā L.A. Story atainoja tavas tā brīža domas?
Es par to domāju kā māksliniecisku kamolu.
Es apvienoju savu dzīves pieredzi ar mākslu.
Mārtins Molls reiz teica:
"Cilvēki domā, ka mākslinieki runā par teoriju un idejām.
Bet patiesībā apspriežam, kur dabūt krāsas."
Jā.
Katram tēlam ir savs stāsts.
Kucēns šeit ir lieks, bet tādas lietas ir jāignorē
šāda veida gleznās.
Es ieguldīju sevi visu filmā,
apvienojumā ar mīlestības un romantikas pieredzi.
Un kaut kā filmā viss nostājās pa plauktiņiem.
Parasti nerunāju ar interesantiem cilvēkiem,
jo tad man arī jābūt interesantam.
Tavuprāt, esmu interesanta?
Jāsaka, ka tev līdzās
vēlos izrādīties.
Un tā tikai muļķi cenšas kļūt interesanti.
STĪVS MĀRTINS ROMĀ APPRECAS AR VIKTORIJU TENANTI
Nesen apprecējies. Pastāstīsi kur?
Mēs bijām Romā. Pie tam abi. Tādēļ viss bija lieliski.
1986. GADS
L.A. Story bija kā atļauja būt ekstravagantam.
Tā šķita kā ļoti romantiska ideja, ka pilsētas apgaismojums...
BŪTU LABĀK PAPRASĪJIS VIŅAS NUMURU
...komunicē, lai savestu kopā mīlniekus.
Mans prāts tobrīd bija ar to apmāts.
Satiku savu sievu un viņa manā dzīvē iedvesa jaunu elpu.
Kad satiec īsto cilvēku, dzīve šķiet tiek mierīga.
Par to arī ir šis stāsts.
Times izlasīju rakstu par indukciju un mans brālis uzzināja,
ka trušos vari ģenerēt elektrību, ja...
NOSKŪPSTI VIŅU, MUĻĶADESA
Sakāt, ka mīlestība var mainīt dzīvi?
Tā tomēr ir svarīga dzīves sastāvdaļa.
Manuprāt, tā īsti nav.
Bet vai nav jauki pusotru stundu pasapņot, ka tā tiešām ir?
Man labāk jāiet prom.
Jums ir plāni par ģimenes pieaugumu?
Jā, mani tas arī interesē.
Ak, man ir jāatbild?
Ir tā, ka viņi vaicā un tev jāatbild.
Šis izskatīties lieliski raidījuma pieteikumā.
"Viņa paraustīja plecus."
Kad apprecēju Viktoriju Teneti, man viņa ļoti patika.
Viņa bija smieklīga, uzjautrinoša un gudra,
un angliete.
Tās bija attiecības, kas ieplūda mīlestības gultnē.
- Esam labākie draugi. - Labākie?
- Kopš kura laika Rolands ir tavs draugs? - Esam tuvi.
Daļēji arī šķita, ka laikam vajadzētu precēties.
Un tas nav labs iemesls. To nevar tā forsēt.
Jā.
Trīs mēneši viesnīcā
ir kā vecpuiša dzīve.
Tā īsti nevari plānot kāzas viesnīcas numuriņā.
Vienmēr man licies, ka romantiskās attiecībās
kaut kas vienmēr noies greizi?
Vai ne?
Kur to varu atrast?
"Anekdotes."
Šis ir stāsts, kuru rakstīju par... pieredzi, kā tas ir veidot filmas.
"Es saņēmu brīnišķīgu scenāriju filmai Leap of Faith.
Es biju sajūsmā.
Mans tēls bija reliģisko atdzimšanas meistars un bezsirdīgs neģēlis.
Prātā paturēju Bērta Lenkestera apbalvoto performanci kā Elmeram Gentrijam.
Ar rūpību gatavojos lomai,
iemācījos īru dejas, lai mans tēls
spētu ar sparu dejot pa visu skatuvi.
Nokrāsoju matus brūnus, lai nebūtu Stīvs Mārtins.
Pa visu ekrānu sparīgi citēju vairākas lapas ar sprediķiem,
filmā bija daudzi brīnišķīgi aktieri.
Iztēlē redzēju daudzas balvas un apbalvojumus.
Taču tā vietā filmas pirmās recenzijas pirmajā rindā bija rakstīts:
"Uzmanieties, kad Stīvs Mārtins ķeras klāt matu krāsai.""
Tu tagad esi kļuvis par lielu filmu zvaigzni,
salīdzinot ar stāvizrāžu laiku.
Citu pēc citas veidoji lieliskas filmas. Un tagad iznāca jauna.
Esi izveidojis jaunu filmu.
Nu, jā.
- Kādā ziņā: "Jā?" - Lūk, ko tas nozīmē. Zini, es...
Es neizbaudu tik ļoti filmēšanos,
kā filmu reklamēšanu.
- Sarunas raidījumos. - Jā.
Un ainu izrādīšanu.
Ja varētu veidot tikai ainas,
zini, tas būtu... tas būtu lielisks darbs.
Tātad, saki,
ka tevi tik ļoti neinteresē filmu veidošana,
- kā to reklamēšana. - To daru tikai tāpēc,
lai varētu sniegt intervijas, pabūt rīta sarunu šovos.
Šie ir mani scenāriji.
Kad sāku veidot filmas, nodomāju: "Labi.
Man ir jāizveido 40 filmas, lai tiktu pie piecām labām."
Es tā tiešām domāju, jo filmēšanās ir tāds haotisks cirks.
Iepriekš nevari zināt, vai sanāks.
Filma Lidmašīnas, vilcieni un automobiļi.
Es neiepazīstināju ar sevi.
Dels Grifits, uzņēmuma Amerikas spīdekļi
Pārdošanas vadītājs Dušas aizkaru uzgaļu nodaļā.
Džons Kendijs bija ļoti jutīgs un sarežģīts cilvēks.
Mēs patiesi cits citu mīlējām.
Viņam bija brīnišķīga aina...
Klau, runu es nelasīšu, bet tā ir šitik gara.
Mēs esam vilcienu stacijā un viņš stāsta savu dzīvesstāstu.
Es biju viņam tieši pretim un gauži raudāju...
...kamēr viņš tēloja.
Un šo ainu neiekļāva.
Nezinu, kāpēc to neielika, ja nu vienīgi dinamisma dēļ.
Varbūt beigās negribas klausīties garu runu.
No ainas palika daži teikumi.
Man nav māju.
Marī ir mirusi jau astoņus gadus.
Man patika viens teikums.
Viņš saka: "Es reizēm pieķeros cilvēkiem,
gluži kā ar tevi, it īpaši brīvdienās.
Es varu izturēt martu, jūliju un oktobri.
Bet tas nav viegli."
Un tad viņš teica... "Šoreiz nespēju atlaist."
Kļuva tik kaitinoši, ka gribēju beigt filmēties,
jo mēnešiem ilgi izliet sirdi filmās,
par tām domājot, smagi strādājot,
lai pēc diviem gadiem tā kļūtu par kārtējo kaseti plauktiņā, vai ne?
Filma Mixed Nuts. Es zināju, ka tā izgāzīsies.
Veicām testa seansu. Un nebija labi.
Atceros, ka braucu pa Venturas bulvāri, Kalifornijā.
Un pretim uz afišas bija mana seja ar Ziemassvētku vecīša cepuri galvā.
Un nodomāju: "Būs grūti Ziemassvētki."
KAUT NOKRISTU METEORĪTS.
Cik slikta varētu būt?
Mixed Nuts ir ļoti slikta filma.
Ir slikti.
- Vai, dieniņ, cik slikta. Drausmīga. - Nezinu gan...
Stīv, var vienu ātru jautājumu?
- Negribu runāt. - Tikai jautājums.
Noteikti citi vaicāja.
- Lūdzu, vienu jautājumu. - Tu neesi... medijs.
- Kā... - Un jautājums?
- Jautājums... - Tev nav, ko teikt.
Kāpēc vairs neesi smieklīgs?
- Labi. - Stīv!
Tobrīd jutos apmaldījies.
Nevaru runāt par Viktoriju,
bet, kad šķīrāmies, teicu: "Viņa nav vainīga."
Lielākoties vainīgi esam abi. Bet vairāk jau es pats.
Laulības šķiršana bija sākums manam kāpienam bezdibenī.
Iedomājos, ka tu varētu izdomāt parakstu.
Nu, vispār tas...
...jau ir ideāli.
Manuprāt, parakstu nevajag.
Tā bija kā... pusmūža krīze.
Kā periods, kad... Turpini... doties uz priekšu,
lai parādītu sev un citiem, ka tava veiksme nav nejaušība.
Pierādi, ka uzrakstīsi ko labu.
STĪVS, 1996. GADS
Un parādi ko citu.
To vien turpini, kā rādīt visu pēc kārtas.
Savulaik savā darbā guvu baudījumu,
līdz tas ļāva man pašam sevi cienīt.
Un sapratu, ka kamēr turpinu strādāt,
cilvēkiem turpināšu patikt.
Un manī palika zināms, traumējošs tukšums.
PIENS OLAS JOGURTS
Šķiet, tas bija brīdis, kad lasīju pašpalīdzības grāmatas.
Domāju, ka par visu ir jārunā.
Lidmašīnā satiku svešiniekus un tiem pastāstīju
manas slēptākās domas.
NEGAIDĪJU NOMINĀCIJU, BET CITI TEICA:
"TEVI NOMINĒS." KAD TĀ NENOTIKA, ES DOMĀJU...
Jo šķita, ka tā ir jādara.
NOVĀCIET MANI, LŪDZU.
Kā aizbērt bezdibeni?
Manuprāt, tas ir jautājums...
...kas motivē mākslu, lai...
Tas nāk no apziņas par šo bezdibeni.
Kad sāku domāt par teātri...
...mans skatupunkts paplašinājās.
Ieskatāmies manā lugā, ko sarakstīju, ar nosaukumu LAPSENE.
Attapos, ka rakstu par to, ko nekad neiekļautu filmā.
Jāatzīst, ka luga ir visai sāpīga.
LAPSENE ir par tipisku amerikāņu ģimeni,
un tās emocionālo disfunkciju, kas slēpjas zem aisberga.
LAPSENE, 1996. GADS
Slavenais dialogs, kur Stīvs apraksta
kad tēvs atnāca uz filmas pirmizrādi,
tas ir aprakstīts lugā LAPSENE.
Zēnam mājasdarbā jāizveido mājas modelis.
Viņš to parāda tēvam, prasa: "Ko par šo domā?"
Neesi jau Frenks Loids Raits.
Šī ģimene ir kā akmentiņš kurpē,
kas šķiet pavisam jauks,
taču patiesībā tajā slēpjas emocionāla distance,
zināms vēsums.
Mēs ar ģimeni dzīvojām Teksasā. Man bija pieci gadi.
Māte vēlējās, lai pārvācamies šeit.
Viņa vēlējās, ka tēvs filmētos.
Pārvācāmies uz Kalifornijas dienvidiem, nopirkām māju par 16 tūkstošiem dolāru.
Viņš pārdeva īpašumus?
Tā tobrīd bija izdevīga vieta, kur strādāt.
Tad viņš nespēja nopelnīt
tikai ar teātri vien.
Es neatceros apskāvienus.
Neatceros mīlestību.
Es tā lepojos ar savu meitu,
ka centos saprast, kāpēc mans tēvs nelepojās ar saviem bērniem.
Lugā LAPSENE ir brīži, kur ģimene kopā vakariņo.
Un pie galda valda klusums.
Tēvam nekas neinteresē.
Manuprāt, labākais tēls... kuru aprakstīju, ir tēvs.
Viņa dēls grib nopirkt velosipēdu un viņš saka:
"Tev ir jāstrādā, lai varētu par to samaksāt."
Dēls teica: "Nu, cerēju, ka varbūt..."
"Redzi, dēls, velosipēds ir luksusa prece.
Zini, kas ir luksusa prece?" "Nē."
Luksusa prece ir kas tāds, kas citiem cilvēkiem skauž.
Piemēram, mūsu zaļais mauriņš ir luksuss.
Varētu būt arī mazāk zaļš, bet ne par to ir stāsts.
Es to mauriņu kopju.
Varbūt vairāk nekā vajadzētu. Tajā ieguldu naudu.
Bet man tā ir luksusa prece, lai citiem skaustu.
Atceros, ka tēvs uz mani dusmojās,
jo nopirku šortus par četriem dolāriem.
Un viņš zaudēja savaldīšanos.
Tā bija liela nauda, bet es pats to nopelnīju.
Bet no tā brīža, pēc 10 gadu vecuma, vairs nepieņēmu naudu no vecākiem.
"Es tev saku, ka luksusa prece ir jānopelna.
Ja gribi to velosipēdu, tev ir smagi jāstrādā. Tā..."
...man centrā ir zeme, kura man pieder vairākus gadus.
Ja pēc skolas brīvdienās tu gribētu tur pabūt
un, teiksim, uzceltu uz tās ēku, šķiet, varētu tev nopirkt velosipēdu.
- Ak dieniņ! - Jā, zinu, ka esi sajūsmā.
Nav viegli uzbūvēt ēku, dēls,
bet šādas ir senās tradīcijas, kuras mantojuši
Gondvānas tautieši, kas dzīvoja Golgātas prērijās,
balstoties uz Hammurapi novērojumiem,
kas aprakstīti ķīļrakstā uz Babilonijas vārtiem...
"...uzminētas kā atbildes uz Sfinksas viltīgajām mīklām,
un noskatītas no Ratdolta bukletiem,
atgādātas man ar Merkura gādību, kad..."
Kad kurpē iekrīt akmens,
vairums cilvēku noģērbj kurpi, izkrata akmeni.
Bet mākslinieki akmeni atstāj kurpē un no tā izveido mākslu.
Vai ne?
Līdz visbeidzot akmens dēļ pēda vairs tik ļoti nesāp.
Dziesmas What a Swell Party teksti parādījās istabā, rakstītas asinīm,
kurus tur atstāja pats Dievs un iegravēti uz masonu svēto ķelli.
Dēls, mums nesanāk tik daudz parunāt.
Vispār, cik vien atceros, vispār neesam runājuši.
Bet tā iedomājos pirms dažiem gadiem,
un diemžēl nesanāca pavaicāt līdz šim brīdim,
bet mani interesē...
...ko tu plāno paveikt savā dzīvē?
Nezinu, vai būs labi.
Lieliski, vienkārši ideāli.
Neko daudz par savu tēvu nezinu.
ONLY MURDERS IN THE BUILDING, 2021. GADS
Nedomāju, ka viņš būtu lāga vīrs.
Un tas mani nomāc visu manu dzīvi.
1996. GADA 4. JANVĀRĪ DĀRGO "TĒTI",
Paskatīsimies, kad sarakstīju? 1996. gadā.
Pirms autobiogrāfijas sarakstīšanas.
Savā ziņā tas bija kā ģenerālmēģinājums dažām autobiogrāfijas nodaļām,
rakstot par manu tēvu un ģimenes dzīvi.
Dārgo "tēti".
"Tēti" ieliku pēdiņās, jo bērnībā
man teici, lai nesaucu par tēti, bet Glenu.
Tāpēc es uzaugu bez tēva.
Es uzaugu ar Glenu.
Jā, vēstule sākas... apsūdzošā tonī.
Un beidzas ar saprašanu.
Šeit rakstīts, kā mans darbs
bija kā izpausme, lai gūtu viņa atzinību.
Mans draugs Terijs reiz teica kaut ko,
kas pilnībā izmainīja manu attieksmi pret vecākiem.
Viņš teica: "Ja tev ir kas sakāms vecākiem, dari to tagad,
jo kādu dienu viņu vairs nebūs."
Tajā brīdī sāku bieži viņus apciemot, runāt ar viņiem.
Vedu viņus pusdienās.
Es sapratu, ko viņš... kam viņš ir gājis cauri.
Viņam bija cerības un sapņi.
Un viņš dzīvoja ārkārtīgā stresā, lai uzturētu ģimeni.
Tas spiediens ir neiedomājams.
Mana mamma gribēja strādāt.
Atceros, kā tētis teica mammai: "Mana sieva nestrādās."
Gluži kā filmā.
Es jūtu līdzi savam tēvam
par to, ka viņam nebija iespēju piepildīt savu sapni.
Ko šodien par viņu domā?
Es, nu... Man viņš patīk.
Viņam bija ļoti laba humora izjūta.
Es nezināju.
Un... jā, savā ziņā vēlos, kaut varētu atkal ar viņu parunāt.
Labākā atzinība, ko saņēmu,
bija par stāstu par manu tēvu, ko sarakstīju.
Es saņēmu vēstuli no kādas sievietes, kura rakstīja...
92. IELAS Y INTERVIJA
..."Ziniet, izlasīju rakstu, iedevu vīram, kurš arī to izlasīja.
Un tad viņš teica..."
Piedod.
Nesteidzies. Iedzer ūdeni.
Neciešu, ka esmu tiešraidē.
Nē, viņš teica: "Kāds bija mūsu dēla numurs?"
Oho.
- Neejam uz beigām? - Jā, tūlīt beigsim.
Ja turpināsim, lēkšu ārā pa logu.
1998. GADS
Pastāstīt par manu sapni?
Sapņoju, ka sieviete mani aizveda uz pļavu, lai parādītu manu kapavietu.
Kapavieta bija atrakta, tajā bija skelets, mans skelets.
Un skeleta seju rotāja plašs smaids.
Es pagriezos pret sievieti un teicu:
"Vai tas nozīmē, ka ir iespējams mirt laimīgam?"
Un viņa teica: "Jā, ir gan."
Un es teicu: "Kas man vajadzīgs, lai mirtu laimīgs?"
Viņa atbildēja: "Piedzīvojumi."
Es prasīju: "Tu domā braucot ekskursijās, apskatot ūdenskritumus?"
Viņa teica: "Nē, iepazīstot cilvēkus."
Izmēģinām, jo pēc nedēļas ir jāuzstājas.
Kad pēc šķiršanās atsāku spēlēt bandžo,
nodomāju: "Ak, sāks mani kritizēt."
Vienmēr tā notiek, vai ne?
COVID dēļ neesmu formā.
"Komiķis kļūst par mūziķi", sliktāku virsrakstu nevar iedomāties.
- Skan labi. - Pusotru gadu nespēlēju.
Zinu, bet bija mazas kļūdas.
Negribu, lai Bela Fleks šo dzirdētu.
Bet nebija kritikas.
NEŠVILA, TENESĪ
ELISONE BRAUNA MŪZIĶE
Ja meklētu kopīgu motīvu visā tajā, kas Stīvam rūp,
mēs ieraudzītu grūtību pārvarēšanu, lai kaut ko sasniegtu.
Viņam patīk kaut ko iemācīties,
pamatīgi ierušināties, līdz saprot, kā viss strādā.
Un bieži vien visu pamet novārtā, jo ir kļuvis par meistaru.
Zini, kad dzirdu tevi spēlējam bandžo...
...tagad nožēloju, ka neļāvos savai pirmajai mīlai,
pirmajam instrumentam,
jo mums būtu labi saskanējis.
- Kādu instrumentu spēlēji? - Krūku.
1998. GADS
Otrais vecpuisi. Pabeidziet teikumu.
"Varētu izklausīties dīvaini, bet..."
"Šobrīd esmu kails."
Tas...
RANDIŅU SPĒLE
Bieži pavadījām kopā atvaļinājumu Senbartelmī.
EIPRILA GARNIKA GLEZNOTĀJA
Devāmies ar Ēriku un Stīvu.
Stīvs negribēja palikt vecpuiša ādā.
Tas ir vairāk nekā skaidrs.
Ja viņš satika sievieti, kas lasīja grāmatu,
viņš nodomātu - varbūt aizejam randiņā.
Čau!
Pamanīju grāmatu, kuru lasi, Kāsterbridžas mērs.
Kas par sakritību,
jo studiju darbu rakstīju par Tomasu Hārdiju...
Cik ilgi esi viens pats?
Gribu satikt kādu, ar kuru var parunāt, lai iepazītu tuvāk.
Priekā.
Grūti nesatraukties.
Kāpēc? Tu nedari neko nepareizu.
Tev patīk pastaigas parkā?
- Lietus laikā! - Ak Dievs!
Gribu, lai noskaties filmu The Music Man.
- Jo... - Redzēju un dievinu!
Atceros randiņu ar kādu sievieti.
Aizgājām vakariņās, viņa apsēdās blakus Stīvenam Spīlbergam.
Viņiem, šķiet, saskanēja.
Un šai sievietei patika strīdēties.
Un es tāds neesmu.
Braucām mājās un viņa teica:
"Kāpēc nevari līdzināties Stīvenam Spīlbergam?"
Smaidi, maitasgabal...
Es nodomāju: "Skaidrs, ar to viss beidzies."
- Tā... ir labi. - Visi lika zemas likmes.
Uzlikšu...
Nekas nestāv uz vietas.
Azartiski spēlēju.
Te sāk palikt nejauki.
Man ir... nekad nebūtu teicis, ka man ir trīs.
Divi.
- Viena trūkst? - Trūkst.
Ja nepieskaitām Annu, šis ir tiešām izcils...
...veco ļaužu kāršu spēles paraugs.
Netūļājies, aiziet!
Jā, bet kurš runā kā vecie ļaudis?
Esmu kā savā ziņā improvizējošs jaunietis.
Un tu saki: "Tā neskaita! Ej..."
- "Sāc ar viens..." - Kā seriālā The Odd Couple.
- Zinu. - Jā.
Pateikšu, ko šī visa dēļ esmu sapratis.
Es negribu veidot dokumentālās filmas.
Doma vien, ka ilgi jāgaida,
kamēr vari atrast kaut niecīgu zelta gabaliņu milzīgā...
Kā satiki Annu?
Sākumā centos aizpildīt plankumus,
- jo viņu biju tikai dzirdējis... - Tālruņa sarunā. Jā.
Es biju... strādāju kā faktu pārbaudītāja žurnālā The New Yorker.
Pirmā lieto, ko viņam pārbaudīju, bija stāsts,
kur kāds saņēma sodu par apstāšanos, kas noved pie pilnīga haosa.
Es viņam piezvanīju, teicu:
"Zinu, ka šī ir komēdija, tai nav jābūt reālistiskai,
bet, ja vēlies stāstu padarīt precīzāku,
lūk, ko varam pamainīt." Viņš teica:
"Protams. Padarām stāstu precīzu un komiski absurdu."
Un savā ziņā kļuvu par viņa atbalsta cilvēku.
Viņš rakstīja dziļi personīgu tekstu par savu ģimeni.
Parunāju ar viņa māsu, Melindu, runāju ar daudziem par šo.
Un kļuvām visai draudzīgi pa telefonu.
Reiz teicu psihologam, ir kāda sieviete, kas nepamet manu prātu.
Atpūtāmies Senbartelmī un viņš visu laiku teica:
"Anna Stringfīlda. Anna Stringfīlda. Vai nav jauks vārds?"
Vēlāk viņš mani ielūdza uz vakariņām draugu lokā.
Abi ieradāmies agrāk.
Es līdzi paņēmu New York Times krustvārdu mīklu,
jo domāju, ka būšu pirmā, tāpēc varētu paminēt mīklas.
Viņš jau tur sēdēja un minēja tās pašas mīklas.
Noteikti nav daudz cilvēku, kas domātu:
"Burvju triki, bandžo. Lūk, mans vīrietis."
Bet es... Esmu tajā sarakstā.
Viņam ir viens triks ar divām kārtīm.
Priekšas, aizmugures, divas kārtis.
Tas ir viens no skaistākajiem, kādu esmu redzējusi.
Un es joprojām nesaprotu, kā viņš to paveic.
Es paņemšu šo kārti...
...salocīšu šādi uz pusēm, lai priekša būtu uz ārpusi.
Un paņemšu šo kārti...
...salocīšu uz pusēm...
...lai priekša ir uz ārpusi.
Šādi ieslidināsim iekšā.
Nedaudz neveikli, sen neesmu šo rādījis.
Un tagad ārpusē redzama aizmugure, bet iekšpusē - kārts priekša.
Lūk, pats labākais trikā.
Ja paņemsim kārti un to izstumsim cauri...
...redzēsim, ka kārts pagriežas.
Lūk, kārts priekša iekšpusē. Un šī ir pilna kārts.
Tas ir, visa kārts. Apgriežam otrādi.
Vēlreiz. Stumjam cauri.
Kārts apgriežas otrādi. Un atkal, visa kārts.
Pats labākais trikā...
Vienīgā daļa, kas apgriežas, ir tā, kas ir izstumta cauri.
Tātad...
Lūk daļa, kas izstumta cauri,
un, lūk, tā, kas nav.
Zini, tu vari...
Lūdzu.
Kāds man to iemācīja Floridā. Es biju klubā.
Viņš man to parādīja un mans prāts bija neizpratnē.
Viņš teica: "Parādīšu, kā to izdarīt."
Viņš parādīja, kā triks jādara.
Un joprojām nesapratu, kā tas notika.
Stīvs šomēnes uzstāsies mākslas muzejā.
Šīs ir Minu... Nē, piedod, Ķīnas porcelāns.
- Ķīnas porcelāns. - Minu dinastija ir vien daļa.
Jā. Ir droši vai godīgi
pavaicāt, kāda ir... šo lietu vērtība?
Man nepatīk runāt par lietu vērtību,
jo tad citi skatās
un sāk domāt tikai par tā vērtību, vai ne?
Piemēram, diža glezna - tā ir vērta četrus miljonus.
Tāpēc drīzāk saku... ka vērtība var būt no 300 tūkstošiem,
līdz miljonam vai pat diviem.
Divi miljoni dolāru? Neticami.
Jā. To vērtība...
Piemēram, šī vāze... Jēziņ!
VINSLOVS HOMĒRS IZSTĀDE CROSSCURRENTS
Viņš novērtē kvalitāti. Zini stāstu par...
...Marka Tvena balvu? Tas notika Vašingtonā.
Mēs visi bijām... Bija vakariņas...
Lūk, man nevajadzētu šo stāstīt,
bet būs kāds, kas to spēs izstāstīt.
Vakariņas Nacionālajā galerijā, ja?
Iepriekšējā vakarā viņš saņēma Kenediju balvu. Sanākuši 200 cilvēku,
milzīgas vakariņas. Pa visām sienām izliktas gleznas.
Piecēlās dāma un teica: "Noteikti nezināt, ka Stīvs
varētu nosaukt visus gleznotājus, kuru gleznas pieliktas pie šīs sienas."
Stīvs piecēlās.
Un viņš gāja gar sienu.
"Hopkinss, Votkinsons, Vilkinss, Džulājs."
Viņš apgāja apkārt un nosauca visus gleznotājus, kas izlikti uz sienas,
visapkārt Nacionālajai... mākslas galerijai.
Tas bija pamatīgs izaicinājums.
Kādu vietu māksla šobrīd ieņem tavā dzīvē?
Pavisam noteikti trešo vietu.
Sieva un ģimene, uzstāšanās.
Rakstniecība, mūsu lietas, zini, mākslinieku dzīve.
Un šis ir labs...
...hobijs, kas novērš domas, vai ne?
Kādu vietu iepriekš ieņēma?
Pirmo.
Tev patīk tās izbaudīt, un tagad dalies.
Kā tā? Pastāsti vairāk.
STĪVA MĀRTINA PRIVĀTĀ KOLEKCIJA
Tā ir personīga, privāta kolekcija un...
izņemot vienīgi... līdz šim brīdim.
Viss mainījās, kad satiku savu sievu.
Mans iekšējais "es" varēja doties kur citur.
Un māksla varēja būt brīva no manis glābšanas.
Tu esi fantastisks. Nodarbojies ar mākslu,
lai pierādītu citiem,
- ka neesi tikai komiķis? - Jā, tieši tā.
Daudzi lūdza, lai paprasu, un es domāju:
"Kāpēc? Mēs jau zinām atbildi."
Kas ir de Kūnings?
De Kūnings ir nozīmīgs amerikāņu...
Vai redzēji filmu Pollock?
Redzēji filmu
The Agony and the Ecstasy par Mikelandželo?
Noskatījos Madame X ar Lanu Tērneri.
Un fonā bija fantastiska, abstrakta glezna,
un visi izlikās, ka tiem tā rūp.
Manuprāt, tā bija de Kūninga glezna.
"Zaudēju interesi par filmām tajā brīdī,
kad es tām vairs neinteresēju.
Pēc četrām dekādēm esmu izsmēlis iekšējo intrigu par filmām,
to pārliecību, kas attaisnoja patērēto laiku,
kas notušēja kritiskās recenzijas,
kas mani pasargāja no ieņēmumu bardzības.
Kādreiz jau benzīns bākā beidzas.
Ardievu, filmas, mums bija jautri."
Man patika. Dievinu pēdējo teikumu.
Šis varētu būt sarakstīts ar piezīmēm uz lapas malām.
- Obligāti. - Māju atvadas.
Jābūt gan.
Joprojām mums nav nosaukuma.
- Šķita, ka bija. - Bet vai simtprocentīgs?
Memories of the Movies and Other Diversions.
Un kā palika ar Number One is Walking, vai...
- Tas bija variants? - Jā.
Number One is Walking.
Mani joprojām uzrunā doma par tevi tādā pārspīlētā pozā.
Jā, mani arī un...
Tā ir grāmata par tavu filmu karjeru.
To cilvēku padomās, kas būs identificējošs...
Nu uzzinu, ko citi par mani domā.
Tieši tā.
- Tieši tā! Jā. - Ziniet...
Lūk. Nobildē.
Tieši tā. Burtiski...
- Viņš var nobildēt? - Labi.
SARAKSTĪJA: STĪVS MĀRTINS ILUSTRĒJA: HARIJS BLISS
NUMBER ONE IS WALKING!
Parasti apprecies, piedzimst mazulis, strādā,
līdz bērns ir pieaudzis. Un tad pienāk 60 vai 70 gadi,
bērni atstājuši ģimenes ligzdu.
Mana dzīve ir pilnīgi otrāda.
Jaunībā smagi strādāju.
Un man ir laimīga laulība,
brīnišķīgs bērns pašās beigās.
Un, nu... man patīk.
Šīs ir parakstītas.
Es parakstu...
...sešus tūkstošus grāmatu.
- Tiešām? - Jā.
Bet uzlieku fonā planšeti, parakstu.
Un dažreiz es... parakstu pusdienās.
Nevari deleģēt citiem?
Nē, tas būtu... tā būtu nepareizi.
Mēs saskaitījām, ka tev filmās ir bijuši 27 bērni.
VECĀKU ĀDĀ
LĪGAVAS TĒVS LĪGAVAS TĒVS 2
DUCIS IR LĒTĀK DUCIS IR LĒTĀK 2
Esmu par šo stāstījis? Par to, kā filmu lomas
iemina taciņu reālās dzīves tēva lomai?
Tu esi zēns, gluži kā kādreiz es.
Tev ir daudz raižu, tas arī viss.
VECĀKU ĀDĀ
Sāku filmēties ar bērniem.
Man viņi patika, bet nodomāju:
"Vispār ideāli. Es viņus redzu mazus un jaukus."
Trīs stundas dienā. Un pēc tam vecāki aizved mājās.
Un parūpējas par visu pārējo, kas bija grūti.
Viss labi, tēti!
Nē, nāc šurp, tu neiesi ārā pa vārtiem! Paliksi mājās.
Un tad Daiena Kītone adoptēja bērnus.
Atceros, kā es sēdēju, viņas meita spēlējās manā pagalmā,
un domāju: "Varu iztēloties, ka šeit spēlētos bērni."
Bija tiešām patīkami. Un viņš šķita ieinteresēts,
mīlošs...
DAIENA KĪTONE AKTRISE
...par manu trakulīgu dēlu, Djūku.
Viņš bija lielisks.
Es sajutu viņa laipnību.
- Spēj iedomāties sevi kā tēvu? - Jā. Tā gan.
Šķiet, smieklīgi? Tu esi nerātna, nerātna!
Kad sapratu, ka vēlētos ar viņu pavadīt savu dzīvi,
nodomāju: "Tu saproti, ka līdz šim viņam nav bijis bērnu."
Ja nolemtu būt ar viņu kopā, noteikti tas nebūtu lemts.
Šādas domas mājoja manā prātā.
Vai nu man jāatsakās no šīm attiecībām,
vai arī no bērniem.
Nedomāju, ka viņš plānoja audzināt bērnu.
Viņš par to pat neiedomājās.
Droši vien tāpēc, ka viņa bērnība nebija tik lieliska,
lai to vēlētos nodot tālāk.
Iespējams, viņš neredzēja vajadzību pēc bērna.
- Džordž? - Nīna?
Mīļais, man jāzina, ko tu par šo visu domā.
Nav hotdogu!
Ak Dievs! Beidz... Dēls!
Nē! Nē!
Jūtos fantastiski. Esmu pilnībā gatavs.
Tiešām?
Pavisam noteikti.
Viņš piezvanīja: "Vai sēdi?"
Atbildēju: "Jā." Viņš teica: "Lieliski.
Man ir lieli jaunumi." "Ko?"
Jums būs mazulis.
"Anna ir stāvoklī." Es pavaicāju: "Kurš ir tēvs?"
Vīriešiem manā vecumā tā nenotiek.
Paklau, Pikaso bija bērni pat 70 gadu vecumā.
Nu, vai zini, Pikaso. Labi, Pikaso.
Viņš bija vienīgais vīrietis vēsturē, kuram tā bija.
Bet viņš ir mākslinieks un var darīt visu, ko vēlas.
Esmu tikai... Ziniet, esmu... parasts cilvēks.
Šķiet, saglabāju balss ziņas, kuras viņš ierunāja slimnīcā.
Spēja būt tik emocionālam un būt mierā ar to,
bija augstākais, ko var no viņa prasīt.
- Stum. Lūk, mazulis. - Aiziet.
Labi. Lūk, nāk.
Meitene! Labi. Apsveicu, mammu.
Pirmo reizi sastapos ar mīlestību no pirmā acu skatiena,
kad piedzima mans mazulis.
Meitene.
Man patīk meitenes.
Paskatījos uz Annu. Viņa turēja mazuli rokās.
Viņa ieskatījās viņas sejiņā.
Un neviens cits viņām neeksistēja.
IERAUDIES VIENREIZ, JA SMIEKLĪGI, DIVREIZ, JA NAV, LABI?
Ar lepnumu esmu Vašingtonā...
kas, kā nesen uzzināju, ir valsts galvaspilsēta.
Ierados, lai saņemtu prestižo Marka Tvena balvu,
kas ir vienīgā nozīmīgā Amerikāņu komēdijas balva,
ja neskaita naudu.
Man šķita interesanti, jo Stīvs ir citādāks.
Viņa karjera ir citādāka.
Viņš aizgāja prom no stāvizrādēm. Bet ne pavisam.
Mēdz teikt, ka māksla un filmu veidošana iet roku rokā,
KINOAKADĒMIJAS GODA BALVA
tādēļ šovakar, apbalvojot vienu personu, šis teiciens patiesībā...
...nav patiess.
Viņam patīk uzstāties. Viņš ir smieklīgs.
Joprojām ļoti smieklīgs.
Maitasgabals.
Un es...
...pateicībā pieņemu šo balvu.
AMERIKAS KOMĒDIJAS BALVA PAR MŪŽA IEGULDĪJUMU
Vienīgā lieta, kas šo varētu padarīt nozīmīgāku,
ja būtu bijuši citi nominanti...
...jo tad man būtu sajūta, ka kādu esmu apsteidzis.
Paldies jums liels.
- Sveiki. Kā sokas? - Sveiki. Esmu Brendija Otūla.
- Prieks iepazīties. - Kā sokas? Prieks.
Nedaudz pastāstīšu,
- ko šodien darīsim. - Labi.
Sāksim ar aptuveni desmit minūšu Emmy interviju.
- Jā. - Sekojiet šeit.
Šeit būs Emmy lifta filmēšana.
Kādu brīdi šeit pavadīsim laiku, fotografēsimies kopā un atsevišķi.
- Labi. - Šeit varēsiet pārģērbties.
- Labi. - Strādāsim aši.
Viss ir...
Ir brīži, kad vairs negribi gozēties kameras priekšā?
Es uzmanos no tādiem brīžiem, bet šobrīd filmējos seriālā.
- Zinu. - Kur varu iejusties cita tēla ādā.
Labi, ko tagad? Pārģērbjamies?
Čau, Selīna!
Zini, šķiet, ka man tas piestāvētu.
- Domāju, ka jāmaina. - Izskatīsies forši.
Jā, jā. Vai tev... Sveika! Kā tevi sauc?
Jā. Embera.
Es nedomāju filmēties, līdz man prasīja: "Filmēsies?"
Atbildēju: "Varētu, ja filmētu Ņujorkā.
Nevaru atstāt bērnu vienu.
Nevaru Atlantā pavadīt trīs mēnešus, lai filmētos."
Taču nodomāju: "Kā scenārists tāpat tur būšu katru dienu."
- Mārtij? - Jā?
Dokumentālajai filmai vajadzīga divu stundu intervija ar tevi un mūzikls.
Kāpēc tā izdarīju? Man bija sapnis
Zini, laikam to neiekļausim. Bet paldies.
Jauki.
Dievinām smieklus. Jā, tik labi.
Jaunais cilvēk?
Teju neiespējami. Man ir 76 gadi.
- Jā. - Un izveidoju populāru seriālu.
- Jā. - Tā nav... Tā nenotiek.
- Nē, notiek, tiešām. - Jā.
- Notiek? - Kā tad.
Kuram 76 vecumā ir populārs seriāls?
Džeinai Fondai un Lilijai Tomlinai.
Tiesa. Protams.
- Šķiet, pierādīju savu taisnību. - Tā gan.
- Tu uzvarēji, gribu teikt... - Šķiet, uzvarēju debatēs.
- ...ka bija patīkami. - Man patika.
VĒSTULE NO STĪVA TĒTA
Viņš mani iedrošināja audzināt bērnu 1996. gadā.
Tas sanāk... pirms daudziem gadiem.
Ja 60 gados tev būs trīsgadīga meita,
nepiedzīvosi laulības šķiršanu.
Tavas attiecības būs pārāk paredzamas un atbildīgas,
lai līdz tam nonāktu.
Ja tev šķiet, ka Rodžers ir svarīgs,
pagaidi, līdz sāksi audzināt bērnu.
Tu mācies ne tikai no savām kļūdām.
Zinu, ka daudz iemācījies no manām,
jo tev lieliski padodas izpētīt cilvēku paradumus.
Čau, te tētis!
- Šodien ir 2020. gada 18. marts. - Te Stīvijs!
STĪVA ZIŅAS VIŅA MEITAI
- Esam šeit, Santabarbarā... - Stīvijs tevi sveicina!
Tikko sapratu, ka neesmu teicis, ka tevi mīlu, vai ne?
Tiešām? Nespēju noticēt.
Lai vai kā, es tevi mīlu, un tu...
Mīlu tevi un mammu. Gribēji, lai tu zini.
Es nezinu, vai esmu labs tētis, vai slikts. Šķiet, neesmu slikts.
Nezinu, kāds ir labs tētis.
Bet, nu... esmu mīļš tētis.
Viņš rāda burvju trikus viņas dzimšanas dienā.
Bet... šķiet, ka to... nepamana.
Es atceros savu noteikumu.
Nerādi trikus bērniem, kas ir jaunāki par astoņiem gadiem.
- Tieši tā. - Jā.
Viņš viņai māca spēlēt bandžo.
Ja viņai ir bēdīgi, viņš spēj atrisināt situāciju.
Viņš vienkārši... Viņš visu padara gaišāku, viņu smīdinot.
Tas ir burvīgi.
Kad atgriezīšos, lietiņas te mainīsies.
Vispār nekādas jautrības, spēļu.
Tikai smags darbs.
Viņš ļauj viņai veidot savu frizūru. Un viņš prasa:
"Izskatos labi? Gribu būt smuks mammas priekšā."
Viņa atbild: "Tu izskaties tik labi."
Viņš spēj sniegt to, ko vēlējās saņemt no mūsu tēta.
Šim bērnam nebūs sveša mīlestība.
Ko domā par to, ka filmētu arī tavu meitu?
Neciešu šo domu.
Mūsu ģimenē ir pārāk daudz laimes, lai to jebkādā veidā bojātu.
Šķiet, citi saprot, ka negribu, lai meitu filmētu.
Bet viņa ir stāsta daļa,
tādēļ izmantosim uzzīmētu cilvēciņu, kas simbolizēs... bērnu.
Sagatavojiet biļetes.
Izrāde joprojām ir stundu un 55 minūšu gara.
Manuprāt, ideālais ilgums ir stunda un 48 minūtes.
Nē, nu, tu varētu mazāk spēlēt bandžo.
Man šobrīd ir partneris.
Un tas dzīvi tā atvieglo.
Ja pamēģinām kaut ko jaunu, un galīgi nesanāk...
Jā.
Man ir partneris, uz kuru paskatīties, un pateikt...
Un ja Mārtijs nomirst?
Kāpēc es smejos?
Ko tad darīsi?
Noteikti beigtu strādāt. Nopietni.
- Tiešām? - Jā. Jā.
Ko gan lai darītu? Tas...
Neredzu savu karjeru kā... "Esmu atgriezies!"
Nezinu.
Tik forši, tiešām.
Tu vienatnē uzstājies stāvizrādēs.
Un tad saprati, ka tev patīk strādāt komandā.
Viens, divi, trīs, dzirdi, Stīv?
Jā.
- Nevajag uzreiz tā... - Tepat esi.
Vakar teici, ka mani nedzirdēji.
Pasēdiet ēnā.
Nav tik karsti.
Tā priecājamies...
Lūk, kāpēc es šādi neģērbjos.
Vienīgais kanādietis, kurš nepiekrita lomai Schitt's Creek...
"atteiktos no Schitt's Creek", kurš...
- "Nepiekristu?" - Jā, tā arī teicu.
Pārbaudīšu tavu garāžu
Un vēlētos dibena masāžu
- Tā ir labāk? - Nē.
- Piecas minūtes. - Nē. Pārbaudīšu... Kas tālāk?
Zini, labāk darām... Apliec roku ap mani un es...
Jā, labi. Man tā patīk.
Kamēr mēs lēnām muksim Viņam nesīs šprici dupsim
- Sanāks garāka. - Zinu.
Tad jau neko neesam izdarījuši.
Pateikt "piekāst tavu kaķi" un dodamies tālāk?
Mūsu seksīgajās...
- Apakšbiksēs - Apakšveļā
- Kā to sauca? Kas tas bija? - Bikses. Apakšbikses.
Apakšbikses.
Kā tas notiek? Viņi tevi daudz filmē, ja?
- Jā. - Un tad viņi izgriež ainas,
kur esi garlaicīgs un egocentrisks.
Ko tu... Ko tu mēģini pateikt?
Nu, es saku, ka šī būs ļoti īsa...
- Jā. - Kādas 12 minūtes.
Filma būs veiksmīga, kad būšu miris. To viņi arī gaida.
Manuprāt, tu dzīvosi vēl ilgu, ilgu laiku.
Nedomāju, ka pēdējie gadi būs patīkami.
Noteikti daudz skatīsies vienā punktā...
- Jā. - ...un es ķemmēšu tavus matus.
Tev būs gari mati.
Un tu pavaicāsi: "Kam domāts šis kabelis?"
Es nestresoju, drīzāk dīdos.
Reiz ar Mārtiju braucām uz...
uz kaut kādu apbalvošanas ceremoniju.
Es teicu: "Varētu iet pensijā." Viņš prasīja: "Kāpēc?"
"Es vairs negribu stresot."
Vai ne?
Nevarētu teikt, ka satraucamies, drīzāk esam sajūsmā.
Vai ne? Bet ir zināms... adrenalīna lādiņš.
Vai dieniņ, kļūst pārāk intīmi.
Labi.
Dāmas un kungi, nekavēsimies,
ar aplausiem sagaidām Stīvu Mārtinu!
Jā! Paldies!
Un tagad, dāmas un kungi, ar lepnumu iepazīstināšu ar vīru,
kas, manuprāt, ir pasaules lielākais pārspīlētājs.
Viņš šovbiznesā smagi strādā,
jo viņam pārāk labi nesanāk.
Vīrs, kurš ir filmējies veselās divās labās filmās.
Un vienīgais kanādietis, kurš nepiekrita lomai Schitt's Creek...
Lūk, viņš nāk - Mārtins Šorts.
- Ak Dievs! Tik jautri... - Kā šo dievinu!
Paldies, dāmas un kungi!
Mēs ar Mārtiju šo izrādi saucam - "Ja būtu ietaupījuši, šeit nebūtu."
Tieši tā.
- Un man jāsaka, dārgo Stīven... - Labi.
Tu fantastiski izskaties.
- Paldies. - Tiešām.
Tas ir tas pluss, kad jau no 30 gadiem izskatās, ka tev būtu 70.
Man ir patiess gods stāvēt blakus vīram,
kurš ir rakstnieks, scenārists, mūziķis,
komponists un leģendārs komiķis.
Un man jāsaka...
Man jāsaka, ka man ir gods stāvēt blakus vīram,
kurš stāv blakus šim vīram.
Tas bija brīnišķīgi, jo...
Jo mums bija vairāk joku un izrāde bija īsāka nekā vakar.
Bija īsāka izrāde nekā vakar par kādām desmit minūtēm?
Vakar beidzāt ātrāk nekā šodien.
Brīži, kad viņš svin uzvaras, nav tik bieži.
Kad viņš nokāpj no skatuves pēc izrādes,
sākas analīze.
Viņš teiks: "Labi, šoreiz ielikām šo jauno joku,
un skatītājiem patika.
Šoreiz izrāde patiešām sanāca."
Pirmā izrāde bija normāla.
- Jā. - Otrajā izrādē mums izdevās.
- Jā. - Trešajā - it kā izdevās.
Pilnībā piekrītu.
Ne velti saka, ka otrajā reizē var nesanākt. Ne vienmēr būs ideāli.
Cenšoties uzlabot paveikto, tas tevi uztur tonusā.
Manuprāt, jaunības noslēpums ir justies noderīgam.
Starp citu, izbaudīju tavu uzstāšanos.
- Ak, paldies. - Lūdzu.
Klau, zini, ko vēlētos? Kādreiz ar tevi pastrādāt.
Jūs taču flirtējat.
Es stāvizrādēm ieturēju 30 gadu pauzi.
Un tagad esmu atgriezies, bet nu kā pieaugušais,
tāpēc šī ir pieaugušo versija.
Vispār esmu daudz tiešāks.
Man ir nopietns jautājums.
Pagājušonedēļ man palika 65 gadi.
Un iedomājies, bērni iedeva manu veselības polisi.
NOTIEK PODKĀSTA IERAKSTS
Tā man tagad ir vajadzīga.
Es satraucos,
jo it kā dzīvoju dzīvi divos ātrumos.
Mana dzīves pieredze nav mainījusies,
bet mana laika izjūta pēkšņi ir mani padarījusi
daudz vecāku nekā biju gaidījis.
No vienas puses, ir kā saki, jo dzīvojam vienā veidā,
bet mūsu galvās ir svarīgs skaitlis,
- kuram visu dzīvi bija nozīme. - Jā.
Tas nozīmē, ka esi vecs.
Bet ir arī cita doma:
"Es varētu nodzīvot tikai vēl... 25 gadus."
Vai tu juties citādāk,
kad tev bija 40 vai 50 gadi?
40 gadu vecumā domāju par nāvi.
Kā apsēsts.
Man bija pārspīlēta nolemtības sajūta.
Un tagad tā ir īsta.
Bet pārspīlētā un īstā ir...
Patiesībā īstā nolemtība ir daudz paciešamāka
nekā pārspīlētā.
Tātad, tev...
Sveiki!
Piedod. Varam pateikt čau?
- Nāc! - Jā. Piedod, mēs...
- Kaut kur ejat? - Tas nekas.
- Čau! - Ja?
- Kā iet? - Labi.
Piedod, ka mums... Piedod, ka traucēju.
- Tas nekas, varam izmantot. - Atgādināsi...
Tās nebija nenozīmīgas atvadas.
Atgādināsi, kā tevi sauc, lūdzu?
Labi. Parādīsi seju?
Ak, jā.
Pastāsti, kas vēl uz sirds.
Kapteiņa Aptauna māja tika uzgleznota 1928. gadā.
Šī ir Edvarda Hopera glezna, kuru nopirku pirms teju 30 gadiem.
Pirmajā acumirklī tā izskatās pēc vientuļas ēkas kalna galā.
Tā atgādina izolētu vientulību.
Šajā mājā nav dzīvelības.
Bet jocīgā kārtā...
Gadu gaitā, uz to lūkojoties,
mans viedoklis par to ir mainījies.
Jo vairāk uz to skatos, jo māja šķiet dzīvības pārpilnāka.
Logi ir atvērti, tajos ir caurvējš,
aizkari ir kustībā.
Un, lūk, veranda, kur var ieraudzīt cauri logiem.
Teju varu sajust tās pītās mēbeles, kas novietotas verandā.
Man šī glezna ir dzīvīguma pārpilna.
Tur kaut kas notiek. Šķiet, valda prieks.
Tā vairs nešķiet nemierīga.
Tajā mājā ir cilvēki.
Bērni mums visiem,
manuprāt, ir dzīves lielākais pārbaudījums.
Savulaik kuģoji vispasaules jūrās,
līdz pēkšņi kļūsti par ostu kādam citam.
Tu apzinies savu lomu.
Tās ir tikai, nu... mājas.
TULKOJA: MĀRTIŅŠ GRĪNBERGS