DOKUMENTUMFILM 2 RÉSZBEN
Van elég boldog tojásunk?
Igen!
Az időzítés nagyon fontos.
Általában két szeletet eszem.
Ez az.
Egy dolgot tudok főzni.
Nem, két dolgot tudok főzni, két buggyantott tojást.
A titok az olívaolaj.
Ehhez kell a séf.
Túl sokat tettem bele.
Ennyi éven át egyedül éltél?
Sosem ettem itthon, reggelit sem.
Ha akkoriban belenézek a hűtődbe, mit találtam volna?
Semmit.
Marty is szereti a buggyantott tojásos pirítóst.
Igen, abszolút.
Gyakran szállunk meg hotelekben.
Ha különösen csinos buggyantott tojást kapok,
elküldöm Martynak emailben, de ő még sosem viszonozta.
Most... igen.
Sok borssal szeretem.
Ó, Steve! Elveszel?
2. A JELEN
Örülök, hogy ezt nem veszed fel, mert kínos lenne.
Miért egyeztél bele ebbe a dokumentumfilmbe?
Erre nehéz válaszolni.
Gondoltad, hogy így fogsz unatkozni?
Ezt egyfajta ellenszernek érzem
az unalmas interjúk ellen,
az általánosságok ellen, amikről milliószor beszéltem már.
És hogy visszanézzek fura életemre.
Az életem visszafelé halad.
Hogyan lettem aggódó 30-asból
boldog 75 éves?
Hogy történt ez?
Ha a feleségem látná ezt a videót,
megkérdezné, hogy ekkor mit csináltam.
Azt felelném, elpakoltam.
Mire ő: „Ez az volt?”
Hát...
Ezt elteszem.
Ez a kazetta 45 éves.
Ha jól számolom.
Fel szoktam venni az előadást, hogy visszahallgassam...
Nem tettem gyakran, de néha lejátszottam.
Kicsit félek meghallgatni.
Megnyomom a „lejátszás” gombot.
Olvastam valamit a Time magazinban, ami zavart.
Azt írta, hogy a Nap bármikor megnőhet,
elnyelheti a Földet, és elpusztíthatja.
Mondom, ennyi. Veszek egy füstjelzőt.
Ez nem érdemelt ekkora nevetést.
A stand-up óriási dolog volt nekem.
Most már szinte csak kis kitérőnek tűnik.
Szerencse, hogy ilyen az emberi test.
Egy egyszerű dolog. Ha nem két karunk lenne,
hanem csak egy a testünk közepén.
Így mutattam.
A showbiznisznek vége lenne.
Hogy tapsolnának az emberek?
Egész jó.
Oké, ebből elég volt ennyi.
Végighallgathatnánk, hogy hová futott ki,
de nem bírom tovább.
Már teljesen más életem van.
Marty az.
- Halló! - Szia! Tíz perc múlva jelenésed van.
Halló!
Kinyomta.
Tudom, hogy szeretsz képregényt írni.
Írnál pár kockát arról,
hogy mit gondolsz erről a dokumentumfilmről?
NÉHA BELEGONDOLOK, MILYEN SZERENCSÉS VAGYOK,
HOGY TÖRTÉNT EZ?
TALÁN A DOKUMENTUMFILM MEGVÁLASZOLJA EZT.
MIT GONDOLSZ?
- Igen, így. - Oké.
Mi folyik itt? Nem nyomtam meg a gombot.
Nézni, ahogy egy művész újra megalkotja önmagát...
FESTŐ ÉS BARÁT
...az valóban rendkívüli.
Nagyon kevés művész képes erre.
Arra, hogy egy művész abbahagyja ezt,
más módját találja a kreativitásnak és a kapcsolódásnak.
Az életük legjobb művészetére törekszenek.
A „bátorság” az a szó, ami eszembe jut.
Valami más is kell, hogy hajtson, mint ami van.
A pacák premierje volt.
Marie! Hol vagy, Marie?
A PACÁK, 1979
Marie!
Négyen elmentünk vacsorázni egy barátommal és az apámmal.
Apám semmit se mondott a filmről. Semmit.
Végül a barátom megkérdezte: „Glenn,
milyen volt szerinted Steve a filmben?”
És ő azt mondta: „Hát nem egy Charlie Chaplin.”
Még egyszer. Forogjon a kamera! Még egyszer!
Vissza, Steve, távolodj a kamerától.
És most ne forogj olyan sokat az elején, de a forgás legyen nagyobb, érted?
Ahogy mutattad.
Tovább!
Bocsánat!
A következő filmemben, a Filléresőben
sztepptáncolni tanultam, mert nem tudtam.
Hat hónapig tanultam sztepptáncolni.
Nagyon akartam.
Gregory, most fejeztem be az első MGM-musicalemet.
A címe Filléreső.
Úgy hallottam, nagyon jó.
Az eddigi legjobb munkám.
- Az első drámai szerepem. - Drámai szerep?
- Igen. - Nem vad és őrült, igaz?
Igen, ez teljesen más.
- De sokat énekelek és táncolok. - Táncol?
Megríkatott. Nagyszerűnek tartottam.
A filmnek remek volt a koncepciója.
Régi dalok szinkronizálása.
If I should wake And find your arms around me...
Mikor a beszélgetés egyenesen megy, Steve...
RENDEZŐ
...oldalról jön bele.
Mintha a világűrből jönne,
és az ártatlanságából fakad.
Semmit sem számít ki előre. Ő ilyen.
Szerettem, és azt gondoltam: „Ez nagy szám.”
Igen, abszolút.
Minden kérdésedre azt mondom: „Igen, abszolút”.
Milyen a reakció?
Igen, abszolút.
„Igen, abszolút.”
Steve Martin egy nagyképű seggfej? „Igen, abszolút.”
A film bukás volt.
Az idei Oscar-díjat kapja
a legjobb színész kategóriában, a Filléreső c. filmben
...Mr. Steve Martin.
- Zavarba hozott? - Rettentően.
Szégyellem elmondani, hogyan... éreztem magam.
Egy nagy kudarcnak éreztem magam.
Egyedül csináltam.
Nincs kinek megköszönni.
Se anyámnak, se apámnak, se a stábnak.
Egyedül csináltam!
Kimerültem. És semmi sem vált be.
- Szórakozzunk, édes? - Inkább rosszul érezném magam.
Gondoltam, szünetet tartok. Egyedül megyek Londonba.
Félelmetes volt, mert végigmehettem az utcán,
és senki rám sem nézett.
Nagyon magányos voltam.
Elmentem megnézni a Flashdance c. filmet.
Ott ülök, depressziósan és magányosan.
Kezdődik a film, és van egy kis jelenet, ahol pár beképzelt alak van...
és az egyik azt mondja:
„Olyan akarok lenni, mint Steve Martin.”
Érzem, milyen ironikus, hogy ott ülök, arra gondolva:
„Most nem akarsz a helyemben lenni, én mondom.”
- Gyorsan... - Igen.
- Ezek a kritikák... - Igen.
Ez egy olyan érdekes, furcsa film,
és a szakma hatalmas emberei remek kritikákat írtak,
de persze voltak negatív kritikák is.
Azt találtam, hogy azok, akik szeretik,
bölcs és intelligens emberek...
- Igen. - És akik nem szeretik...
- Ostobák. - ...tudatlan söpredék.
Így van.
Meglehet.
Magának tetszett, ugye?
- Igen. Persze. Bölcs. - Igen. Látja...
Úgy döntöttem, Steve,
hogy nem akarok semmi negatívat mondani a kollégákról,
- mert elég nehéz... - Igen.
Igen.
A pohár egyenesen álljon vagy fejjel lefelé?
- Szeretem, ha kívül van a víz. - Oké.
Mert van benne egy kicsi.
Azt hiszem, végeztünk.
De mindig volt egy irányelvem.
Nem kritizálom a többi művészt.
Egyiket sem?
Ha megnéz egy festményt, biztos van véleménye.
Személy szerint vagy tetszik, vagy nem,
de nem fogom hangoztatni.
- Értem. - Mert vannak kritikusaink,
- akik megölnének. - Értem.
Én nem ezt teszem. Én a művészet oldalán állok.
Legalábbis próbálok.
Szerintem furcsa. Egyszer voltam a balettban,
és megtapsoltak bizonyos dolgokat.
Mintha tudnák, miket nehéz megcsinálni.
Ezek a 80 évesek azt mondják, „ez kemény”.
Mikor megtanultam sztepptáncolni Danny Danielstől egy filmhez,
megtanultam, aztán elfelejtettem.
Azt mondta: „Nézd, Steve!
Vannak könnyű lépések, amik nehéznek tűnnek, és nehezek, amik könnyűnek.”
Szóval fogalmad sincs, mit tapsolnak meg.
- Melyik film volt ez? - A Filléreső, biztos ismeri.
- Igen. - Nézzük meg! Viccelek.
Igen.
Sziasztok, pajtikák!
Rátaláltam egy magyar szóra.
„Pihentagyú”.
Szó szerint azt jelenti, hogy pihent az agya.
Gondoltam, ez van velem most. Pihent az agyam.
Nem vagyok olyan feszült, mint aminek régen kitettem magam.
Nem akarok bizonyítani semmit, és jobb dolgok jönnek.
Bár történne valami!
Kell ide egy sor? Mit szólnál a blablához?
Kell egy vicc? Mi lenne, ha azt mondanám...?
Kell cím a műsorhoz? Mit szólsz ehhez?
Tetszik az új plakát. Megmutatnám neked.
Hadd lássam, először is megtalálom-e.
STEVE MARTIN ÉS MARTIN SHORT
Szerintem ez vicces.
EL NEM HISZIK, HOGY NÉZNEK KI MA!
Szia, interjú készül velem.
Helló! Miről beszéltetek?
Rólam. Elütöttük az időt, míg ideér a pénz.
Köszönöm. Jut eszembe, hol van az apanázsom?
Az elmúlt másfél évben
vicceket gyűjtöttünk a jövő hónapban kezdődő előadásokra,
szeretnénk felkészülni.
Szeretem a háttérzajt, mert így tudják,
hogy nem élek egyedül.
Bár a dokumentumfilmnek nem jó.
Nézd meg az új vicceket, jók-e ide,
vagy hová illenek, vagy ha viccesek, megtartom őket.
Ha nem viccesek, Martynak adom.
Ha egy vicc nem működik, a közönség nem veszi észre.
Nevetést vársz, de ha nem nevetnek,
azt gondolják, még csak beszélsz.
„Szeretem a komikus nyitómondatát,
mert megadja az egész ostoba műsor alaphangját.”
Ez vicces.
„Másfél éve nem léptünk fel,
ami nyilvánvaló lesz, ahogy a műsor halad”?
Ez tetszik. „Nem vagyok ideges, csak felkészületlen.”
Ugyanaz az ötlet.
„Hányan tapsoltak, mert azt hitték, meghaltam?”
„Átélték már, mikor bementek egy szobába,
és elfelejtették, miért vannak ott?”
Ez vicces...
Oké. „Tudom mire gondolsz.
A hallókészüléktől csodásan néz ki a seggem.”
Azonnal feltételezik, hogy öreg vagy.
Talán folytathatod egy szöveggel a prosztatádról.
„Minden este jó éjt puszit adok
annak a háromnak, amik többet jelentenek az életemnél.
A két Emmy- és a Tony-díjamnak.”
Hallom, ahogy te mondod ezt.
Mert nem túl jó.
„Ez egy tiltakozó dal, a címe:
’Adóztassuk meg még kevésbé a felső egy százalékot’.”
Ez tetszik.
„Régimódi vagyok. Már akkor tiszteltem a nőket,
mikor még meg sem érdemelték.”
- Ez nem fog bejönni. - Igen, tudom.
„Nem őrület, hogy egy celeb az elnök?” De én...
Igen, ez egy Trump-féle dolog.
És nem akarunk politizálni, csak...
Egy kicsit kell politizálnunk.
- Trump. - Ha nyugdíjba mennél.
Nem, csak nem vagyok tele félelemmel.
„Mikor mondtam Steve-nek, hogy a közösségi távolság
azt jelenti, legyünk 2 méterre másoktól, azt mondta:
„Lehetne 20?”
Ennyi.
Ezt egyáltalán nem értem.
„Steve, csodálatosan néz ki? Mi a titka?”
Mondom nekik, „20 éve megöltem egy hobót.”
Mit jelent ez?
AGGÓDOM A DOKUMENTUMFILM MIATT...
KUTATNAK. NYOMOZNAK. MIT FOGNAK TALÁLNI?
18 ÉVES KOROMBAN VETTEM EGY KONDOMOT. FOGADJUNK, NAGY ÜGY LESZ BELŐLE.
VEZETŐ HÍR STEVE MARTIN „SZERETI A KONDOMOKAT”
Jól ismeri Stevet-et, milyennek látja, mint magánembert?
Úgy érzem...
Úgy érzem, még mindig nem tudnám megmondani,
milyen az igazi Steve.
Tudja...
Tudta, hogy ki volt ő?
Nem.
Nem igazán. Nem.
Steve mindig...
magányos figura volt.
De nagyon-nagyon félénk volt.
Van rá egy másik szó, zárkózott volt,
és nem beszélt másokkal.
És érthető módon én...
mikor ekkora nagyságú és ilyen tehetségű sztár vagy,
mindenki téged akar.
Azt mondom, és ha nem is óvatossággal mondom,
de tapintattal, mert nem rontanék Steve magánéletébe,
bár feltehetően maga már a közepében jár ennek,
Steve többet változott, mint bárki más, akit ismerek.
Tartsunk szünetet, és ismerjük meg egymást!
A közönség tehet fel kérdéseket.
Ha valakinek van kérdése, amit feltenne nekem,
kérem, emelje fel a kezét, boldogan válaszolok bárkinek bármire.
Az a hölgy ott!
Steve, hogyan pihen az előadás után?
Mi köze van hozzá?
Más kérdés? Kezet fel!
Igen, ön, uram.
Steve, szeret a tévében dolgozni?
Az ilyesmitől undorodom.
Mikor valaki feláll, és ilyen kérdést tesz fel nekem...
Vigyék ki innen! Rosszul vagyok tőle. Felfordul a gyomrom! Vigyék ki!
Van még kérdés a közönség soraiból?
Nincs több. Akkor folytassuk az előadást!
„Ki Steve Martin legjobb barátja?” „Van Steve Martinnak Picassója?”
„Milyen gazdag Steve Martin?”
„Mikor lett ősz Steve Martin haja?”
Ezek a leggyakrabban feltett kérdések rólam.
„Miért vonult vissza Steve Martin a színészkedéstől?”
Nem tudtam, hogy visszavonultam.
Mennyi pénzt érsz?
Nézzük!
Szép.
Egyáltalán nem pontos, de...
Ha felhasználod, mondd el, hogy megkértek, guglizzak rá magamra.
Várjunk egy percet! „Mennyit ér Ben Stiller?”
- Igen? - Helló! Van üres asztala?
Persze, uram? Hány főre?
- Egyedül vagyok. - Egyedül?
Mikor megismertem Steve-et...
nagyon nehéz volt kapcsolódni hozzá intim szinten.
Hosszú csöndek voltak.
Érezni lehetett a magányossága mélységét.
Először magányos?
Mi az a magányos?
Nem tudom, miért akartam akkoriban egyedül lenni.
Nem tudom.
Gondolt már kutyára?
- Kutyára? - A kutyák szuperek.
Felugrálnak. Megnyalják az arcát.
Nem is kell szeretniük. Ez náluk ösztönös.
Hitlernek volt kutyája.
Sok időt töltött egyedül.
Az elején elég pénzt keresett, hogy Franciaországba menjen festményekért.
Aztán visszajött, eladott kettőt, és abból fizette ki az utat.
Amit látnak, egy kép, amit Lucien Margottet festett múlt héten.
Mint tudják, az impresszionista korszak
nagyon fontos volt az amerikai festészetben.
Azt hiszem, a művészet szeretete azért alakult ki, mert a művészet szép.
A művészetre jó ránézni.
Megszeret valamit, és meg is tudja venni.
Ez az ő Rózsabimbója.
Frank Duveneck. Ezek mind 19. századi amerikaiak.
Ez egy fotó az egyik szobámról.
A garázst egy kis szobává alakítottam, hogy nézhessem a festményeket.
- Tényleg? - Sorba állítottam.
Csak, hogy nézzem őket.
Egyfajta privát szoba volt, művészeti szoba.
Belevesztem, csak bámultam a semmibe.
Nagyon szerettem. Hipnotikus volt.
1980. ÁPRILIS
Emlékszik az első megvett műre?
Az életemnek ezt a területét szeretném megtartani magamnak.
És szerintem maradjon is így.
Az első megvett festmény egy hajó volt a tengeren, holdfényben.
Magányosan. Oldalra dőlve.
Hadd mutassam meg ezt!
Ez egy rajz Seurat anyjáról.
Sok festményen van magányos alak.
Igen, Adam Gopnik mondta ezt egyszer.
„Steve, tudsz róla, hogy mindenben, amit gyűjtesz, egy dolog közös?
Bármilyen korszakból is van, egyfajta szomorú elszigeteltség.”
Az emberek bámulnak a távolba... így.
Hopper hosszú ideig alap volt számára.
Ezek magányos képek.
Sok elszigetelt alak, sok világítótorony.
Van benned melankólia?
- Elég gyakran, igen. - Igen, bennem is.
De ez már szertefoszlott. Fiatalabb koromban melankolikusabb voltam.
- Tényleg? - Igen.
Elszomorít néha az, hogy nem vagy olyan boldog, mint szerinted kellene?
Meg kell mondanom, körülnézek,
és azt kérdem Anne-től, a feleségemtől, hogy ez hogy történhetett.
- Értem. - Ez fantasztikus, tudod?
- Ilyen lassan fogunk menni? - Te vezetsz.
És ha vezetés közben interjúvollak meg?
Biciklizés, de jó.
Mindig a komikus műfajban akartál lenni?
Jaj nekem! Itt jobbra fordulunk, Marty.
Van ott egy kis lovasfarm, ami John Cleese-é volt.
Ez a ló kedvel engem, de csak ha van nálam étel.
Frissen vágva.
Tessék.
Fogd a koszos almádat!
Nem érdekli.
Ez jól sikerült.
Igen. Idejön. Meggondolja.
- Nem. - Nem.
Látta a filmjeimet.
Gyűlöli a dobozokat.
Ő NEM MR. ED
El kell kerülnöm a dobozokat.
Ajjaj! Erre lehet, hogy rá kell venni valamit.
Igen, ez a mai legjobb móka.
Mondok valamit, hogy mi a jó abban, ha 75 éves vagy
- és biciklizel. - Igen?
Nem nézhetsz ki jól.
Látod, azt akarja, hogy összeütközzünk és elessünk.
Igen.
Menj tovább!
- Miért lassítasz? - Ott egy kocsi.
Francba!
RIP MARTIN SHORT SHOWBIZNISZ
Disneylandben 15 évesen kezdtem dolgozni
Merlin Bűvészboltjában.
Ezt a táblát kézzel készítette a tulajdonos.
Régi fotókon lehet látni, hogy a bolt előtt lóg.
Évekkel később felkerült eBayre.
Azonnal megvettem nosztalgiából,
és ide akasztottam. El sem hiszem.
Ez a Fantasyland bűvészboltja volt, már nem létezik.
Ezt árultam Disneylandben.
Lenyűgöztek a cowboyok.
Tudom.
Itt van Victoria.
Victoriának elképesztő stílusa volt.
Az egyik legrégebbi barátom.
Ez olyan amerikai.
Ez az amerikai stílus újraalkotása volt.
Aztán te lettél az amerikai stílus.
Van itt valami.
Nem tudom, miért van meg.
A fogam egy madzagon.
Van benne valahol egy kisfiú, aki sosem távozott.
Évekkel ezelőtt vettem az eBayen, mert vonzott,
de rossz állapotban van.
Arra emlékeztet, hogyan kezdtem.
Hitt valamiben, ami jó, tiszta és amerikai.
Sok mindent megőriztél az évek során.
Hülyeségeket gyűjtöttem, magazinborítókat.
Le kellett volna fotóznom a lakásomat.
Az jelentene valamit, mikor eszembe jut.
Nem szoktam visszanézni dolgokra, de most itt ez a dokumentumfilm.
Ez a dallista, és azért vannak ilyen állapotban,
mert beleizzadtam az előadásba,
ugráltam, és csuromvíz lettem.
Mehetünk.
Steve elment a Letterman show-ba.
Felhívott, hogy mit gondolok róla.
Előadta, és azt mondtam, szerintem vicces.
Megkérdeztem, hogy mikor lesz. Azt felelte, öt hét múlva.
Úgy érzi, minden alkalommal jónak kell lenni.
Ez az én Flydinim.
A NAGY FLYDINI
Gyerekként lenyűgözött az a gyakori bűvésztrükk,
mikor a bűvész kijött egy cilinderben,
aztán egy csomó dolgot húzott elő, és azt gondoltam,
a sliccemből húzom elő.
Alapítványoknak csináltam,
és Johnny múlt héten kérdezte meg, hogy megcsinálnám-e a Flydinit,
és tudtam, hogy Johnny fejében... már megcsináltam.
A három amigó. Nem akarom felpróbálni.
Így kell.
Mintha az Örömapából lenne.
- Így. - Nem rossz.
Nem kell rá gomb.
Oké.
A megaláztatás teljes.
A három amigóból sokat tanultam.
Pl. hogy szeretek partnerrel dolgozni.
- Miért vagyunk itt? - Megnézzük ezt a csodát.
Értem.
LA PALOMA KÁVÉHÁZ
Ez a Paradise Kávéház. Vagyis volt.
A 80-as években minden nap idejártam.
Bájosnak találtam ezt a falfestményt.
Annyira jó mókának tűnik.
- Ez megihletett téged. - Valóban.
Nagyszerű kép.
Boldoggá tesz.
Idejártam, néztem, és azt gondoltam: „A három amigó”.
És mikor merült fel a nevem?
Soha.
Elmentem Lorne lakásába.
Mesélt nekem A három amigóról.
Másnap visszarepültem L. A.-be, elmentem hozzá egy forgatókönyvért.
Lenyűgöztek a műalkotások.
Volt ott egy Hopper, volt egy Picasso.
Azt kérdeztem Steve-től, hogy lett ilyen gazdag.
Mert láttam, hogy dolgozik.
És nagyon nevettél.
Ment az adok-kapok.
Nem igazán voltunk egy szinten.
Az első filmem volt.
Kezdtük megismerni egymást.
Ned, mit csinálsz?
Olyan embert kellett játszanom, aki a közeli barátjuk volt,
és minden szinten egyenlő.
Saját magam nagyon laza változatát kellett eljátszanom.
- Lucky Day vagyok. - Én Ned Nederlander.
És én Dusty Bottoms, és együtt mi vagyunk...
a három amigó!
Mit tudtál meg?
- Azt tudtam meg... - Igen?
...hogy téged erősen befolyásolt
- egy lerobbant festmény. - Igen.
Azt tudtam meg, hogy sok időd volt.
- Helló! - Szia, pajti!
Miért szeretsz engem ennyire?
Aranyos vagy. Egyszer dolgoztam eggyel.
Jó napot önöknek!
- Köszönöm. - Viszlát!
- Viszlát, pajti! - Gyere, kutyus!
Oké, itt mehet el a kamera.
ÉDESEM, SZERINTED EZ VICCES?
DOLGOD VAN?
Ha tényleg tudnád, hogy kell viccesnek lenni,
- nem kellene annyi vicc. - Ezt mondtam.
Azt kérdeztem, mi az a komikus zseni?
Egy személy, aki sosem hibázik?
Olyan nincs.
- Értem. - Nincs olyan, hogy komikus zseni.
Nincs.
Egyik este Chris Rock azt kérdezte: „Minden nap írsz?” Mondtam, hogy igen.
- Még mindig írsz minden nap? - Minden nap.
- Képregényt írok. - Tényleg?
Igen. Ezt csinálom.
Te rajzolod?
Nem. Van egy fantasztikus fickó, Harry Bliss.
- Harry Bliss, tényleg? - Igen.
- Szuper. - Tényleg az.
Memoárt írok a filmjeimről, de képregénycsík...
- Azta! - ...formában.
És lesz benne pár képregény is.
Már nem nagyon megy a fiatal Steve, de a profilja még igen.
Néha vacakolok az állával, mert elég különleges...
A füle nem nagy, ezért azt kell...
És az állkapcsa vonala is trükkös, mert elég kerek.
Rendes ádámcsutkája van.
Jól öltözik, ezért mindig öltönyt vagy ilyesmit adok rá.
A kevés színész egyike vagyok, aki kétszer játszott szadista fogorvost.
Bill Murray és én leszünk a fogorvosi székben?
Sokan mondják: „Steve miatt félek fogászhoz menni.”
OLVASÓSZERKESZTŐ
A stand-upos karrieremnek igazi története van. Eleje, közepe, vége.
De a filmek csak anekdoták.
Azon kezdtem gondolkodni:
„Mi a baj az anekdotákkal képregényes formában?”
Tökéletes.
Az anekdota megér egy oldalt,
de nem ér meg egy fejezetet. Tudod?
Így gondolok a karrieremre.
Ezt szeretném mondani erről a könyvről.
„Gyere a viccekért, maradj a rajzokért!”
Azt hiszem, maradjon a témánál,
- ami a megemlékezés a filmekről. - Igazad van.
TÖBBET KÉREK A MINDENEM A TIEDRŐL.
Ez a Mindenem a tied.
Jézusom! Nem tudom mozgatni a jobb lábam. Megbénultam.
Hadd próbáljam meg!
És van egy fontos film a munkásságomban.
Szerintem legalább öt anekdota van...
- Amit vissza kell tenni. - ...aminek helye van a könyvben,
amivel semmit sem kezdtem.
Ne vedd le a dugót a villáról!
Miért van dugó a villán?
Hogy se ő, se mások ne sérüljenek meg.
- Ez jó. - Itt úgy nézel ki, mint Tommy Lee Jones.
Mintha vigyorognék Michael Caine-re.
Ezt meg tudom oldani.
- A Vásott szülők. Ez fontos. - Az biztos.
- A fenébe, ezt elfelejtettem. - Azt elfelejtetted, igen.
Vicces, mert felébredek,
és kapok tőle egy emailt hajnali 4 órakor, amiben van egy képregényötlet,
és azt gondolom: „Ez tökéletes.”
Jut eszembe, kellenek még csíkok.
Kell még kettő-három.
Ha lesz időm.
- Kapsz időt. - Csak idő kell.
- Mennyi az idő? - Megoldjuk.
Szeptember közepe van. Felvázolhatok még egy csíkot.
Vázolj fel még egy csíkot!
A Roxanne-t nézem.
Van még a Roxanne-ről, ugye?
- Van. - A szövege?
- Igen. - Igen.
A pacák társírója voltam.
Az Agyban nagy és a Halott férfi nem hord zakót társírója is voltam.
De a társírás csak bólogatás.
Mikor megkaptam a Roxanne-t, azt gondoltam...
„Hű, vajon meg tudnám csinálni?”
De minek csináljak egy újabb Cyrano de Bergeracot?
Az már így is jó.
„Helló, drágám! Nem találkoztunk egy ideje.”
Rájöttem, hogy a vágyakozásra reagálok.
Azon gondolkodtam, hogy megérintett-e, amit írtam.
Igen.
Keringek körülötted.
Súlytalanul föléd vagyok függesztve.
Mint a kék ember Chagallnál.
Lebegek, lógok fölötted egy eszelős csókban.
A vágyódás témáját gyakran látjuk az írásaidban.
Nem tudom, hogyan írjam le.
Mindig az életem része volt.
Már A pacákban vagy a Filléresőben is.
Olyan világban akarok élni, ahol a dalok valóra válnak.
Biztosan van olyan hely, ahol a dalok valódiak.
A Fergeteges forgatásban is van vágyakozás.
Egy fickó próbálja megtalálni a helyét a világban.
A végső boldogsága, hogy a végén kap egy FedEx csomagot.
Van benne melankólia.
Egy keserédes tábla csoki. Ez...
A Hershey különleges étcsokija, nem tejcsoki.
A vágyakozás van szinte mindenkinek...
a központjában, akiket játszik.
És az egyetlen, aki rendbe tudja hozni,
az Martin Short.
Elviszlek egy szép kis minitúrára Santa Barbarába.
- Ez a régi Magic Cabaret. - Azta!
- Tudod, mi az a Magic Castle? - Igen.
Ez annak a változata, az eredeti alkotókkal.
Szerettem eljárni oda, aztán a covid miatt bezárták.
- Ez elég jó sztori. - Igen.
- Kell még hozzá a közepe meg a vége. - Igen.
És igazán jó kis sztori lenne.
Jól megtervezted a napot. Elmegyünk a szennyesedért.
- Nem, leadjuk. - Leadjuk.
Ami csak...
Piros lámpa.
Kaliforniában lehet jobbra fordulni pirosnál.
Nincs 20 szolgád, akit átveszik a szennyest?
- Nincs. - Tényleg átlagember vagy?
- Igen. - Azta!
Ezt a kamerának csináltam. Ez 27 éve az első.
- Tessék. Köszönöm. - Kösz. Viszlát!
Jó sofőrnek tartod magad?
- Igen. - Biztonságosnak?
Ahogy öregszel,
vagy önmagad legrosszabb, vagy legjobb változata leszel.
- Ez teljesen igaz. - Ez a parkoló?
És én jobb sofőr lettem.
Kedvesebb. Rendesebb.
Nyitottabb.
Mert az elmúlt kb. 50 évben
- igazi pöcs voltál. - Tudom, igen.
(MIKOR STEVE MÉG IGAZI PÖCS VOLT)
Roger kb. öt éve van nálam,
egy nővel randiztam, akinek volt egy labradorja.
Meg akarod kapni? Ül!
Aztán szakítottunk, és Roger nálam maradt.
Hozd a játékot! Menj! Igen!
Menj, hozd ide! Jó!
Nem hasonlítanám egy emberi kapcsolathoz,
de az biztos, hogy szép, egyoldalú kapcsolat.
Akkoriban nem voltam gonosz az emberekkel, csak visszafogott.
Mindig valahol máshol jártam fejben.
„Személyes levél Steve Martintól.
- Kedves...” - „Jerry.”
„Örömmel vettem a levelét.
Bár szoros az időbeosztásom,
úgy döntöttem, időt szánok személyes válaszra.
Az előadók gyakran veszítik el a kapcsolatot a közönséggel,
és veszik őket biztosra,
de nem hiszem, hogy ez velem megtörténik, ugye...”
„Jerry”?
„Nem tudom, mikor járok arrafelé,
de készítse elő a plusz ágyat nekem, ha egyszer elmegyek...”
„Flintbe.”
„Őszinte híve, Steve Martin.
Ui. Mindig szívesen emlékszem a délutánra, amit Rióban töltöttünk,
sétáltunk a parton, nézegettük a...”
„sziklákat.”
Oké, ha legépeled,
hogy „Steve egy lépcsőt sem hagyott ki, mert az ő korában már rámpát használ”.
A 117 oldalból a 37-en járunk.
Bárhogy csinálhatjuk, ahogy szeretnéd.
Nekem úgy tűnik, a nyersanyagon megyünk át.
Beírod a forgatókönyvbe, átnézzük...
Igen, de ez sok. Még 100 oldalt átnézünk?
„Marty csak azért nem szerepel az Oscar In Memoriam részében,
mert nincsenek jó filmjei.”
„Nem egy embert lepett meg Marty sikere.
- Több milliót.” - Nem.
„Hála a jó táplálkozásnak és testedzésnek, Marty 30 évvel élte túl a karrierjét.“
Nem rossz. Kékkel jelölöm be.
„Steve és én remek csapat vagyunk.
Olyanok vagyunk együtt, mint Ben Affleck és a szomorú nézés.”
Ez tetszik.
„Steve-et pár év múlva etetni kell, mint egy fiókát.”
Ez vicces. Jelöljük meg pirossal!
„Steve ír, bendzsózik és képregényeket ír.
Már így is ő a legnagyobb mulattató, ezzel ő lett 1945 legnagyobb mulattatója.”
Ezt nem gondoltam túl jónak.
- Tényleg? - Ezen nevetnek?
Igen.
Akkor erős.
Ezek borzasztóak. De szuperek is.
„Olyan a szexepilje, mint egy arcmaszkba szorult hotdogszagú böfögés.”
„Hotdogszagú böfögés.”
Elmondom, mit csináltam tegnap este.
Végigmentem a Sunset Boulevardon. A Silver Lake-hez.
És rájöttem, hogy egész életemben utaztam.
Hollywood Boulevard, ahová 16 évesen mentem.
Mozik, ahová jártam, bűvészboltok.
Az vagyok én, te jó ég!
Átmentem a filmes életemen, A pacák helyszínein.
Abban a házban forgattuk A pacákot.
Anya, emlékszel, hogy dombon álló házra vágytam?
Nos, az is megvan.
De az egész út olyan nosztalgikus volt.
Los Angeles olyan érdekes.
Tükrözi a személyes történetedet,
de ha átmész rajta, szinte bárhol,
olyan, mint egy régészeti ásatás, és nem is túl régi város.
Mindig kigúnyoltam, mert semmi sem passzolt.
- Jó. - Tudod?
Ezt szeretjük L. A.-ben.
Olyan édes.
Építészet.
Néhány épület több mint 20 éves.
Az a ház ott görög ébredés.
Minden reggel felébresztik az ott lakó görögöt.
Ez itt egy kétajtós Tudor-villa, és...
az ott egy négyajtós.
Senki sem vagy L. A.-ben,
hacsak nem egy hatalmas ajtajú házban élsz.
Három, kettő, egy...
Felvétel, édes.
Sheila a beszélgetés művészetét tanulmányozza.
Beszélgetés tanfolyamra jár?
Igen.
Az L. A. Story hogy fejezte ki, amit akkor gondoltál?
Művészi motívumként gondolok rá.
A tapasztalatomat vegyítettem művészettel és élettel.
Martin Mull mondta egyszer:
„Az emberek szerint a művészek elméletekről és ötletekről beszélnek.
De valójában arról, hol vegyünk festéket.”
Igen.
Minden szereplőnek története van.
A kutya túl sok, de el kell nézni az ilyesmit
az ilyen festményeken.
Aztán mindent beleadtam.
A tapasztalatomat a szerelemmel és a románccal.
És minden összejött a filmben.
Általában nem szeretek érdekes emberek közelében lenni,
mert akkor nekem is érdekesnek kell lennem.
Azt mondod, érdekes vagyok?
Azt, hogy mikor a közeledben vagyok,
elkezdek hencegni.
Ami az érdekesnek lenni idióta változata.
STEVE MARTIN ELVESZI VICTORIA TENNANTÖT EGY RÓMAI CEREMÓNIÁN
Nemrég nősült. Elmondaná, hová mentek?
Rómában voltunk. Együtt, ettől volt olyan csodálatos.
Az L. A. Story szinte olyan, mint egy jármű hóbortosoknak.
Nagyon romantikusnak találtam, hogy a városi fények...
KÉRD EL A SZÁMÁT!
...segíteni akarnak a szerelmeseknek összejönni.
De ott járt a fejem.
Megismertem a feleségem, aki hozott valamit az életembe.
És mikor megtalálod a megfelelőt, minden nyugodtnak tűnik.
És lényegében erről szól a történet.
Olvastam egy cikket a Timesban az indukcióról és a fivéreim megtudták,
hogyan generálhatsz elektromos áramot nyulakban, ha...
CSÓKOLD MEG, TE BOLOND!
Azt mondja, a románc megváltoztatja az életét?
Ez nagyon fontos része az életnek.
Azt hiszem, azt akarom mondani, hogy talán nem ez a helyzet.
De nem klassz másfél órára elképzelni, hogy ez a helyzet?
Jobb, ha megyek.
Vannak terveik, hogy a jövőben családot alapítanak?
Ezt én is szeretném tudni.
Ó, válaszolnom kell!
Úgy működik, hogy feltesznek egy kérdést, és te válaszolsz.
Remekül fog kinézni a műsorunk átiratában.
„Vállvonogatás.”
Mikor elvettem Victoria Tennantöt, nagyon kedveltem.
Nagyon vicces volt, szórakoztató és nagyon okos,
és angol.
Ez a kapcsolat végül románccá alakult.
- Legjobb barátok vagyunk. - Legjobb barátok?
- Mióta Roland a legjobb barátod? - Közel állunk.
Része volt az is, hogy meg kellene nősülnöm.
Ami nem jó ok. Nem lehet erőltetni.
Én igen.
Három hónapig hotelban lakni,
az szinte olyan, mint az agglegényélet.
Nem lehet házasságot vezetni egy hotelszobában.
Mindig úgy éreztem a szerelmi kapcsolatoknál,
hogy valami rosszul fog elsülni.
Tudod?
Ezt hol találom?
„Anekdoták.”
Ez egy történet, amit arról írtam, hogy milyen filmet készíteni.
„Csodás kézirat landolt nálam, a Páratlan prédikátor.
Izgatott lettem.
A karakterem egy revivalista prédikátor és szívtelen csaló.
A fejemben Burt Lancaster díjnyertes alakítása járt Elmer Gantryként.
Szorgalmasan készültem,
ír sztepptáncot tanultam, hogy a szereplő
a Szentlélekkel eltelve áttáncolhasson a színpadon.
Ősz hajamat barnára festettem, hogy ne legyek Steve Martin.
Átugrottam a képernyőn, tüzes prédikációk oldalait szavalva,
és nagy színészekkel volt tele a film.
Díjakat és elismeréseket kezdtem vizionálni.
De ehelyett megjelent a film, és az első kritika első sora ez volt:
’Vigyázzanak, ha Steve Martin befesti a haját!’”
Nagy filmsztár lett, és stand-uposként kezdte.
Egyik jó filmet készítette a másik után, és itt az új.
Újabb filmet készített.
Igen.
- Hogy érti, hogy „igen”? - Ez a helyzet.
Nem a filmkészítést élvezem,
hanem a reklámozást.
- Eljönni a műsorba. - Igen.
Bemutatni egy klipet.
Ha csak a klipeket készíthetném el,
az lenne a szuper munka.
Szóval azt állítja,
nem annyira a film elkészítése érdekli,
- hanem a reklám. - Azért csinálom,
hogy interjúkra és reggeli tévéműsorokba járhassak.
Ezek a forgatókönyveim.
Mikor filmezni kezdtem, azt gondoltam: „Oké.
Negyven filmet kell elkészítenem, hogy legyen közte öt jó.”
Így gondoltam, mert egy film nagy cirkusz, és rengeteget kell beletenni.
Nem lehet tudni előre.
Repülők, vonatok, autók.
Még be sem mutatkoztam.
Del Griffith, Amerikai Lámpa és Tartozék,
értékesítési igazgató, zuhanyfüggöny-karika részleg.
John Candy nagyon érzékeny volt és összetett,
és nagyon szerettük egymást.
Nagyon szép jelenete volt...
Nem olvasom fel ezt a beszédet, de ilyen hosszú.
Egy vasútállomáson vagyunk, elmagyarázza a teljes életét,
én szemben álltam vele. Sírtam...
miközben előadta.
És végül kivágták.
Nem tudom, miért vágták ki, kivéve a tempót,
talán a végén volt, túl hosszú lett volna.
Egy-két sorra rövidítették.
Nincs otthonom.
Marie nyolc éve halott.
Volt egy kedvenc sorom.
Azt mondja: „Időnként hozzákötöm magam emberekhez,
mint ahogy önhöz is, főleg az ünnepek környékén.
Elviselem márciusban, júliusban, októberben.
De egyre nehezebb.”
Aztán azt mondta: „Ezúttal nem tudtam elengedni.”
Olyan frusztrált lettem, meg akartam állni,
mert az ember a szívét teszi ezekbe a filmekbe.
Gondolkozol rajta, keményen dolgozol, megcsinálod.
Aztán két évvel később csak egy újabb cím a videópolcon.
Segítség, karácsony! Tudtam, hogy bukás lesz.
Volt tesztvetítés, nem volt jó.
Emlékszem, a Ventura Boulevardon vezettem Kaliforniában,
és ott egy plakáton az arcom mikulássapkában.
Azt gondoltam: „Ez nehéz karácsony lesz.”
IMÁDKOZZ METEORÉRT!
Mennyire lehet rossz? A Segítség, karácsony! Nagyon rossz.
Rossz.
- Tényleg nagyon rossz. - Nem tudom...
Steve, feltehetek egy gyors kérdést?
- Nem akarok beszélni. - Csak egy kérdés.
Biztosan megkérdezték.
- Kérem, egy kérdést. - Maga nem reklám.
- Hogy lehet... - Mi a kérdés?
- A kérdés... - Nincs is kérdése.
Hogyhogy már nem vicces?
- Oké. - Steve!
Elveszettnek éreztem magam akkor.
Nem lehet jövőm Victoriával,
de mikor tényleg elváltunk, azt mondtam: „Nem az ő hibája.”
Maximum mindkettőnk hibája, és minimum az én hibám.
A házasság felbomlása egy feneketlen gödör megnyílásának kezdete volt.
Arra gondoltam, talán kigondolhatnál egy szöveget.
Igazából...
így tökéletes.
Nem kell szöveg.
Életközepi válság volt.
Egy időszak, mikor... Folytatod,
hogy megmutasd magadnak és másoknak, nem csak szalmaláng vagy.
Aztán megmutatod, hogy majd én megírom.
Aztán mutatsz valami mást.
Folyton csak meg akarsz mutatni valamit.
Régen nagy örömöm származott a munkámból,
és okot adott rá, hogy tiszteljem magam.
Aztán rájöttem, hogy hacsak nem dolgozom folyamatosan,
úgy éreztem, nem szeretnek.
Ez ürességet hagyott bennem, és ez traumatikus.
TEJ, TOJÁS, JOGHURT
Azt hiszem, ekkor olvastam önsegítő könyveket.
Azt hittem, mindenről kell beszélni.
A repülőn idegeneknek mondtam el a legmélyebb belső gondolataimat.
NEM VÁRTAM, HOGY JELÖLNEK, DE FOLYTON AZT MONDTÁK,
HOGY JELÖLNI FOGNAK, ÉS MIKOR NEM JELÖLTEK, ARRA GONDOLTAM...
Mert azt gondoltam, ezt kell tennem.
ÖLJETEK MEG!
Hogyan kell bezárni az űrt.
Azt hiszem, ez a természete...
ez a művészet hajtóereje, hogy...
Abból ered, ha valaki mélyen tudatában van az űrnek.
Mikor színházban kezdtem gondolkodni...
az elmém kitárult.
Belenézzünk egy színdarabba, amit én írtam? A címe WASP.
Olyan dolgokat írtam le, amiket sose írtam volna bele egy filmbe.
És megrendítő dolgokról van szó.
A WASP egy amerikai családról szól,
és a felszín alatti mély érzelmi működési zavarról.
És a híres párbeszéd, amit Steve leír,
mikor az apja elment megnézni A pacák premierjét,
szó szerint benne van a WASP-ban.
A fiúnak makettet kell készítenie az iskolába.
Megmutatja az apjának, hogy mit szól.
Nem vagy egy Frank Lloyd Wright.
Itt van ez a „tüske a köröm alatt” család,
ami tökéletesen szeretetre méltónak tűnik,
de amiben mély érzelmi távolság van,
és egyfajta hidegség, ami átfúj rajta.
A családommal Texasban éltünk, ötéves voltam,
és anyám nagyon ide akart költözni.
Azt akarta, hogy apám filmes szakmába kezdjen.
Orange megyébe költöztünk, és vettünk egy házat 16 ezer dollárért.
Az apád ingatlanos lett?
Ez a terület virágzásnak indult.
Nem tudott volna eltartani egy családot színházi keresetből.
Nem emlékszem ölelésre.
Nem emlékszem szeretetre.
Annyi örömöm van a gyerekemben,
azon tűnődtem, mi történt apámmal, hogy neki nem.
Vannak részek a WASP-ban, mikor a család eszik.
Csend van az ebédlőasztalnál.
Az apa közönye.
Azt hiszem, az egyik legjobb amit írtam, az az apa.
A fia biciklit venne, azt mondja neki:
„Meg kell dolgozni érte. Kifizetni.”
A fiú azt mondja rá: „Reméltem, hogy talán...”
„Tudod, fiam, egy bicikli luxuscikk.
- Tudod, mi az a luxuscikk? - Nem.”
A luxuscikk olyan, ami a tiéd, és bosszant másokat.
Pl. a mi nagyon zöld gyepünk is egy luxuscikk.
Lehetne kevésbé zöld, de nem ez a lényeg. Dolgozom azon a gyepen.
Többet is, mint kellene. Pénzt is ölök bele.
De ez luxuscikk számomra, amivel bosszanthatok másokat.
Emlékszem, apám dühös lett rám,
mert vettem egy rövidnadrágot, ami négy dollárba került.
Majd felrobbant.
Hatalmas összeg volt. De én kerestem.
De tízéves koromtól fogva nem fogadtam el a szüleimtől pénzt.
„Arra célzok, hogy a luxuscikkekért meg kell dolgozni.
Ha biciklit akarsz, meg kell dolgoznod érte.”
Van egy kis telkem, ami évek óta az enyém,
és ha elmész oda iskola után vagy hétvégente,
és felhúzol rá egy épületet, azt hiszem, megkaphatod a biciklit.
- Egek! - Igen, tudom, izgatott vagy.
Nem könnyű felhúzni egy épületet, fiam,
de ezek azok az ősi hagyományok, amiket ránk hagytak
Gondwana népei, akik a Golgota síkságain éltek,
amik Hammurapi Babilon kapuira
ékírással írt parancsain alapulnak...
„...a szfinx vallatójának kriptogramjaiból levezetve,
Ratdolt ősnyomtatványaiból összeszedegetve,
és amiket a gyors Merkúr szállított nekem, mikor a megátalkodott...”
A legtöbb ember, ha tüske van a körme alatt,
kiszedi, és eldobja.
De a művész ott tartja a tüskét, és művészetté alakítja.
Tudják?
Míg végül annyira már nem is fáj.
A What a Swell Party szövege jelent meg a nappalim falán vérrel írva,
amit maga Isten írt oda és vésett be a szabadkőművesek vakolókanalába.
Fiam, nem szoktunk sokat beszélgetni.
Igazából, ha jól emlékszem, sosem beszélgettünk.
De sok éve azon gondolkodtam,
és sajnos, eddig nem tudtam megkérdezni,
de azon gondolkodtam...
mi tervezel az életeddel?
- Nem tudom, ez jó-e vagy sem. - Nagyon jó. Tökéletes.
Nem sokat tudok apámról.
GYILKOS A HÁZBAN, 2021
De nem hiszem, hogy jó ember volt.
És ez egész életemben kísértett.
1996. JANUÁR 4. KEDVES „APA”!
Ezt melyik évben is írtam? 96-ban.
Jóval az önéletrajzom előtt.
Olyan, mint egy próba az önéletrajzom egyes részeihez,
amit apámról és az otthoni életről írtam.
Kedves „apa”!
Azért tettem idézőjelbe az apát, mert kiskoromban
azt mondták, ne apának, hanem Glenn-nek hívjalak.
Szóval nem apával nőttem fel.
Hanem egy Glenn-nel.
Igen, a levél nagyon vádaskodóan kezdődik.
És megértéssel végződik.
Arról beszél, hogy a munkámmal
hogyan próbáltam meg elérni, hogy elfogadjon engem.
A barátom, Terry, mondta egyszer,
és ez megváltoztatta a hozzáállásomat a szüleimhez.
Azt mondta: „Ha mondanál valamit a szüleidnek, mondd el most,
mert egy nap nem lesznek többé.”
Ekkor kezdtem rendszeresen látogatni őket, beszélgetni velük.
Ebédelni vittem őket.
Tudod, rájöttem, min ment keresztül.
Egy élet tele reményekkel és álmokkal.
Hihetetlen nyomás volt rajta, hogy eltartsa a családját.
Hihetetlen lehetett a feszültség.
Anyám el akart menni dolgozni.
Emlékszem, ahogy apám azt mondta neki: „Az én feleségem nem fog dolgozni.”
Mintha egy filmben hangzott volna el.
Együttéreztem apámmal,
hogy nem volt lehetősége beteljesíteni az álmát.
Most mit érzel iránta?
Kedvelem őt.
Nagyon jó humorérzéke volt.
Nem tudtam.
Azt kívánom, bár beszélhetnék vele újra.
A legnagyobb bókot akkor kaptam,
amikor írtam egy történetet apámról a New Yorkerbe.
És kaptam egy levelet egy nőtől, aki azt írta...
92ND STREET Y INTERJÚ
...„Elolvastam a cikket, átadtam a férjemnek, aki elolvasta.
És azt mondta...”
Bocsánat!
- Nem gond. Igyon vizet! - Utálom, hogy a tévében vagyok.
„Azt mondta: ’Mi a fiunk telefonszáma?’”
A mindenit!
- Nem fejezzük még be? - Hamarosan.
Ha folytatjuk, megölöm magam.
Elmeséljem az álmom?
Azt álmodtam, hogy egy nő elvitt egy tágas rétre, hogy megmutassa a sírom.
A sír nyitva volt, az én csontvázam feküdt benne.
És a csontváz arcán széles mosoly.
A nő felé fordultam, és azt mondtam:
„Ez azt jelenti, hogy lehet boldogan meghalni?”
A nő azt mondta, igen.
Azt kérdeztem: „Mit kell tennem, hogy boldogan haljak meg?”
A nő azt mondta: „Kaland.”
Én azt kérdeztem: „Vízeséseket látni és bejárni a világot?”
Azt felelte: „Nem, embereket.”
Gyakoroljunk, egy hét múlva játsszuk.
Mikor a válás után újra bendzsózni kezdtem,
azt gondoltam: „Kapok majd érte kritikát.”
De ez ilyen, tudod?
A covid miatt kijöttem a gyakorlatból.
„Komédiásból zenész”, el se tudok képzelni rosszabbat.
- Szerintem jó. - Másfél év telt el.
De vannak benne kis hibák.
Nem akarom, hogy Béla Fleck hallja.
De nem volt kritika.
TENNESSEE, NASHVILLE
ZENÉSZ
Ha lenne motívum, ami átmegy mindazokon, amiket Steve tisztel,
az a teljesítmény nehézségének a motívuma.
Olyan a személyisége, aki valaminek az elsajátításában leli örömét,
mélyre megy a mechanikájában, míg meg nem érti, hogy működik,
és gyakran abba is hagyja, mert már jól megtanulta.
Mikor hallak bendzsózni...
sajnálom, hogy nem tartottam ki az első hangszerszerelmemnél,
mert jó csapat lettünk volna.
- Mi volt az? - A köcsög.
Kettes számú agglegény. Fejezze be a mondatot!
„Ez talán furcsának hangzik, de...”
„Most épp meztelen vagyok.”
Ez...
Régen mindig St. Bartsban vakációztunk.
FESTŐ ÉS BARÁT
Eric, Steve és én odajártunk.
Szingli Steve nem akart az lenni. Ez biztos.
Találkozott valami nővel, és ha a nő olvasott,
azt gondolta: „Talán járnunk kellene.”
Helló!
Észrevettem, mit olvas, Casterbridge polgármestere.
Véletlen egybeesés,
mert Thomas Hardyból írtam a féléves dolgozatom a végzős...
Mióta magányos?
Találkozni akarok valakivel, akivel tudok beszélgetni.
Egészségedre!
Nem tehetek róla, ideges vagyok.
Miért? Nem teszel semmi rosszat.
Szeretsz sétálni a parkban?
- Az esőben! - Egek!
Szeretném, ha megnéznéd A muzsikust.
Már láttam, és imádom.
Emlékszem egy randira.
Vacsorázni mentünk, és ő Steven Spielberg mellett ült.
És úgy tűnt, nagyon jól kijönnek.
És ez a nő szeretett mindig vitázni.
Ami rám nem jellemző.
Megyünk haza, azt mondja:
„Miért nem tudsz Steven Spielberg lenni?”
Mosolyogj, te rohadék!
Azt gondoltam: „Oké, akkor ennek vége.”
- Az jó dolog. - Mindenki aláígért.
Én most...
A dolgok megtörténnek.
Őrülten játszom.
Gonoszkodtok.
Életemben nem mondtam még hármat.
Kettő.
- Eggyel le? - Igen.
Anne kivételével itt inkább...
idősek kártyáznak.
Ne húzd az időt!
Igen, de ki beszél öregesen?
Olyan vagyok, mint egy fiatal, improvizatív ostor.
És te vagy az, aki... „Nem így kell számolni.”
- „Először egy...” - Ez a Furcsa pár.
- Tudom. - Igen.
Mondok valamit, amit ebből tanultam.
Nem akarok dokumentumfilmes lenni.
Az, hogy itt kell ülni,
és találni egy apró valamit, ami értékes a közepén a...
Hogy ismerted meg Anne-t?
Nagyon vicces, először kitöltjük az üres részeket,
- mert én ott ismertem meg... - Telefonon át.
Tényellenőrzőként dolgoztam a New Yorkernél.
Először egy történetet néztem meg neki,
amiben valaki parkolási bírságot kap, ami végül teljesen elszabadul.
Felhívtam, és azt mondtam:
„Tudom, hogy ez komédia. Tudom, hogy nem kell realistának lennie,
de ha teljesen pontosan szeretné,
akkor ezt tudom tenni.” És ő azt mondta:
„Persze. Tegyük teljesen pontossá és viccessé.”
Aztán rendszeresen engem hívott.
Írt valamit a családjáról, ami nagyon személyes volt.
Beszéltem a nővérével, Melindával. Beszéltem másokkal is erről,
és telefonon nagyon összebarátkoztunk.
Mondtam a pszichomókusomnak, hogy ez a nő nem megy ki a fejemből.
St. Bartsban voltunk, és az egész nyaraláson azt mondogatta:
„Anne Stringfield. Hát nem imádnivaló név?”
Néhány hónappal később meghívott egy csoportos ebédre.
Mindketten korán érkeztünk,
nálam volt a New York Times keresztrejtvénye,
gondolva, ha én leszek az első, akkor megfejtem.
Ő már ott volt, a New York Times keresztrejtvényével.
Rövid lehet azoknak a listája, akik azt gondolják:
„Bűvésztrükkök, bendzsó. Ez a nekem való fickó.”
De én... Én ezen a listán vagyok.
Van egy kétkártyás trükkje.
A kártya eleje és hátulja. Két kártya.
Talán ez az egyik legszebb, amit valaha láttam,
és még mindig nem egészen értem, mit csinál.
Fogom ezt a kártyát...
kettéhajtom, hogy az eleje legyen kívül.
Fogom ezt a kártyát...
kettéhajtom...
hogy az eleje legyen kívül.
Egymásba csúsztatjuk őket, így.
Esetlen vagyok, évek óta nem csináltam.
Most a hátoldala van kívül és az előlapja belül.
Most jön a vicces része.
Ha fogjuk a kártyát, és áttoljuk...
a kártya megfordul.
A hátlap van belül, és ez az egész kártya.
A teljes, mondhatnám. Megfordítjuk.
Még egyszer. Áttolom.
A kártya megfordul. És megint a teljes kártya.
Az elképesztő része...
Csak az a része fordul meg, amit áttoltam.
Szóval...
Ez az a rész, amit áttoltam,
és ez az, amit nem.
Tudod, lehet...
Íme.
Ezt Floridában tanította nekem valaki. Egy klubban voltam.
Megmutatta, és elképedtem.
Azt mondta: „Megmutatom.” Megmutatta, hogy kell csinálni,
és még mindig nem értettem, hogy kell.
New Yorkban e hónapban Steve-nek előadása lesz a Metben.
Ezek Ming... Bocsánat, kínai kerámiák.
Kínai kerámiák. A Ming egy korszaka.
Igen. És meg lehet öntől kérdezni ezeknek az árát?
Nem szeretek a dolgok értékéről beszélni,
mert az emberek akkor már úgy néznek rá, és csak azt nézik, mennyit ér.
Pl. egy jó festmény kb. négymillió dollárt ér.
Azt mondanám 300 ezertől
1-2 millióig megy.
Kétmillió dollár? Hihetetlen.
Igen, ez az áruk...
Például ez a darab itt... Jézusom!
ELLENÁRAMLATOK
Jó szeme van hozzá. Tudod, volt az a dolog a...
talán a Mark Twain-díj? Valami Washingtonban.
Mind ott voltunk egy vacsorán a...
Nem nekem kellene elmesélnem,
jobb, ha valaki más meséli el.
Szóval ott az a vacsora a Nemzeti Galériában.
Előtte való este kapta a Kennedy-kitüntetést kb. 200 ember előtt,
nagy vacsora, festmények körben a falakon.
Egy hölgy azt mondja: „Nem tudják Steve-ről,
de fogadok, minden festőt fel tud sorolni a falon.”
És Steve felállt.
Körbejárt a fal mentén.
„Hopkins, Watkinson, Wilkins, July.”
Körbejárt, és minden egyes festőt megnevezett a falon,
körben a Nemzeti Galériában.
Rendkívüli mutatvány volt.
Hányadik helyen áll ma az életedben a művészet?
Most azt mondanám, a harmadikon.
Feleség és család, szereplések.
Az írás. Tudod, a művészi élet.
És ez jó...
hobbi, ami nagyon szórakoztató.
Hol volt előtte?
Első.
Szeret ülni, nézni őket, és most megosztja.
Meséljen róla!
STEVE MARTIN MAGÁNGYŰJTEMÉNYE
Ez nagyon személyes dolog volt
egészen mostanáig.
Az változtatott meg, hogy megismertem a feleségem.
A belső énem máshová mehetett.
A művészet végre nem kellett, hogy a megváltásom legyen.
Maga csodálatos.
A művészettel foglalkozás azért van, hogy megmutassa,
- hogy nemcsak komikus? - Igen, így van.
Megkértek, hogy kérdezzem meg,
de azt mondtam, minek? Tudjuk a választ.
Kicsoda de Koonig?
De Koonig egy fontos amerikai...
Látta a Pollock c. filmet?
Láttad az Agónia és extázis c. filmet Michelangelóról?
Láttam a Madame X-et Lana Turnerrel.
A háttérben volt egy csodálatos absztrakt festmény,
és úgy tettek, mintha tetszene nekik.
Azt hiszem, az egy de Koonig volt.
„Nem érdekeltek a filmek, és ugyanakkor
a filmeket sem érdekeltem én.
Negyven év után elhasználtam a filmes kíváncsiságomat,
azt a mély hitet, ami igazolta az időbefektetést,
tompította az időnkénti csípős kritikákat,
megvédett a pénztárak ítélete ellen.
Végül kifogytam az üzemanyagból. Viszlát, filmek, jó volt veletek!”
Ez tetszik. Tetszik az utolsó sor.
Lehetne kis széljegyzeteket írni mellé.
- Lehetne. - Integetnék búcsúzóul.
Legyen benne.
Még mindig nincs meg a cím.
- Azt hittem, megvan. - Van végleges cím?
„Emlékek filmekről és más időtöltések.”
Mi történt azzal, hogy „Az első számú gyalogol”?
- Az is volt. - Igen.
Az első számú gyalogol.
Még mindig tetszik, hogy gumipózban legyél.
Igen, nekem is, és...
Ez könyv a mozis karrieredről.
Ezt gondolják az emberek, ez fog azonosítani.
Kiderül, mit gondolnak rólam.
Pontosan.
- Pontosan így van. - Tudod...
Csinálj egy képet!
Ez az.
- Fotózhat? - Rendben.
AZ ELSŐ SZÁMÚ GYALOGOL AZ ÉLETEM A FILMEKBEN ÉS MÁS IDŐTÖLTÉSEK
AZ ELSŐ SZÁMÚ GYALOGOL!
Általában megházasodsz, gyereked születik, dolgozol,
felnő a gyereked, 60-70 leszel,
és a gyerekek kirepülnek.
Az én életem fordítva van.
Az elején keményen dolgoztam,
aztán lett egy boldog házasságom,
és egy fantasztikus gyerek a végén.
És imádom.
Azok, amik kész vannak.
Aláírok...
hatezer ilyet.
- Tényleg? - Igen.
De ideteszek egy iPadet,
és néha ebéd közben csinálom.
- Nem tudod kiszervezni? - Nem, az nem lenne helyes.
Megszámoltuk, és 27 gyereked volt a filmekben.
VÁSOTT SZÜLŐK
ÖRÖMAPA ÖRÖMAPA II.
TUCATJÁVAL OLCSÓBB TUCATJÁVAL OLCSÓBB 2
Meséltem már erről? Hogy a filmes apaság
hogyan kövezte ki az utat a valódi apaság előtt?
Olyan gyerek vagy, mint én voltam. Sokat aggódsz, ez minden.
VÁSOTT SZÜLŐK
Gyerekekkel kezdtem forgatni.
És szerettem őket, de arra gondoltam:
„Ez tökéletes helyzet. A legjobb formájukban kapom őket.”
Napi három órában, aztán a szülők hazamennek,
és megoldanak mindent, amiről tudtam, hogy gond.
Jól vagyok, apu!
Kelj fel onnan, nem mész sehová, szobafogságban van.
Aztán Diane Keatonnek gyerekei lettek.
Emlékszem, ültem ott, a lánya játszott az udvaron,
és azt gondoltam: „El tudnék képzelni egy gyereket, aki a kertben játszik.”
Nagy öröm volt, és úgy tűnt, érdeklődik,
nagyon kedves volt...
SZÍNÉSZNŐ
...Duke-kal, a kis ördögfiókával.
Szuper volt.
Én arra gondoltam, hogy milyen kedves.
- El tudja képzelni magát apaként. - Igen.
Szerinted ez vicces? Csintalan vagy!
Mikor felmerült, hogy talán együtt akarok lenni vele,
arra gondoltam: „Még nincs gyereke.”
Ha vele akarok lenni, ez talán nem lesz a pakliban.
Motoszkált a fejemben, és arra gondoltam,
vagy elengedem ezt a kapcsolatot,
vagy a gyerek ötletét engedem el.
Szerintem nem gondolt rá, hogy lesz gyereke.
Sosem jutott eszébe.
Talán, mert a gyerekkora nem volt olyan ideális,
hogy tovább akarta volna adni.
Nem érezte szükségét gyereknek.
- George? - Nina?
Szívem, tudni szeretném, mit gondolsz erről.
Nincs hotdogjuk.
Jézusom! Ne! Fiam!
Nem!
Nagyon jó érzés. Benne vagyok.
Tényleg?
Határozottan.
Felhívott, és megkérdezte: „Ülsz?”
Mondom, igen. Azt mondta: „Oké, jól van.
Nagy hírem van.” „Mi?”
Kisbabájuk lesz.
„Anne terhes.” Azt kérdeztem: „Ki az apa?”
Az ilyenek nem történnek meg az én koromban.
Ugyan már! Picassónak a 70-es éveiben lettek gyerekei.
Tudja, Picasso az Picasso.
Ő az egyetlen a történelemben, akinek 70 fölött lettek gyerekei.
De ő egy művész, megtehet bármit, amit akar.
Én csak egy átlagember vagyok.
Talán megvan a hangüzenet a kórházból.
Az, hogy ilyen érzelmes, és ilyen jól érzi magát abban, hogy ilyen érzelmes,
a lehető legjobb dolog.
Nyomjon! Jön!
Jó. Itt van.
Kislány! Jól van. Gratulálok, anyuka.
Először akkor láttam igazi szeretetet az életemben,
miután megszületett a baba.
Kislány.
Szeretem a lányokat.
Néztem Anne-t, ahogy fogja a babát,
nézi az arcát,
és senki más nem létezett a bolygón.
EGY SÍRÁS, VICCES, KÉT SÍRÁS, NEM VICCES, OKÉ?
Büszke vagyok, hogy itt vagyok Washingtonban,
amiről nemrég tudtam meg, hogy az ország fővárosa.
És hogy megkaptam az áhított Mark Twain-díjat,
ami az egyetlen jelentős amerikai komédiai díj,
kivéve a pénzt.
Érdekes volt nekem, mert Steve más.
A pályája teljesen más.
Elhagyta a stand-upot. De mégsem igazán.
Azt mondják, a művészet és a filmkészítés együttműködik...
ÉLETMŰ OSCAR-DÍJ
...ezért az, hogy kiválasztottak, és megjutalmaztak ma este, azt jelenti...
hogy az nem igaz.
Szereti csinálni. Nagyon vicces.
Még mindig vicces.
A gazember.
És én...
szerényen elfogadom ezt a díjat.
AMERIKAI KOMÉDIA ÉLETMŰDÍJ
Talán egyvalamitől lehetett volna jobb,
ha lettek volna más jelöltek is...
így azt érezhettem volna, hogy legyőztem valakit.
Köszönöm szépen.
- Hogy van? - Üdv, Steve. Brandy O’Toole vagyok.
- Örvendek. - Örvendek.
Összegzem,
- hogy mi lesz. - Jó.
Az Emmy-interjúval kezdjük, ami tízperces.
- Rendben. - Kövessenek!
Itt lesz az Emmy liftje.
Itt leszünk egy kicsit, lesznek csoportos fotók és egyéniek is.
- Oké. - Innen helycsere lesz.
- Oké. - Gyors mozgás lesz.
Minden...
Lesz olyan, mikor nem akar kamera elé állni?
Figyelek erre, de most is van tévés sorozatom.
- Tudom. - Ahol valaki mást játszom.
Oké, és most? Ruhatár?
Szia, Selena!
Tudod, mit? Szerintem jól néznék ki ebben.
- Szerintem cseréljük le! - Szerintem jól állna neked.
Igen. Üdv! Mi a neve?
Amber.
Nem játszottam volna benne, de felkértek.
Azt mondtam: „Játszom benne, ha New Yorkban készül,
mert nem hagyom el a gyerekemet.
Nem forgatok Atlantában három hónapig.”
De arra gondoltam: „Íróként amúgy is ott leszek minden nap.”
- Marty! - Igen?
A dokumentumfilmhez kell egy kétórás interjú veled és egy számmal.
Miért tettem ezt? Volt egy álmom
Azt hiszem, nem csináljuk meg. De köszönöm.
Aranyos.
Szeretjük a nevetéseket. Igen. Nagyon jó.
Fiatalember?
Szinte lehetetlen. Hetvenhat éves vagyok.
- Igen. - Kapok egy tévésorozatot.
- Igen. - Ilyen nincs is.
- De van. - Igen.
- Van ilyen? - Persze.
Ki 76 éves és van sikeres sorozata?
Jane Fonda és Lily Tomlin.
Na, ez teljesen igaz.
- Ez a lényeg. - Azt hiszem.
- Igazad van, és elmondanám... - Igazam van.
- ...hogy csodálatos. - Imádtam.
LEVÉL STEVE APJÁTÓL
Arra biztat, hogy legyen gyerekem. Ez 96-ban volt.
Sok év eltelt azóta.
Ha 60 évesen van egy hároméves lányod,
nem mész bele egy válásba.
A kapcsolataid túl állandóak és felelősségteljesek,
hogy abba az irányba menjenek.
Ha azt hiszed, Roger fontos az életedben, várj, amíg gyereked lesz.
Nemcsak a saját hibáidból tanulsz. Tudom, tanulni fogsz a hibáimból,
mert jól tanulmányozod az emberi természetet.
Szia, itt apu.
- 2020. március 18.-a van. - Stevie az.
STEVE ÜZENETEI A LÁNYÁNAK
- És itt vagyunk Santa Barbarában... - Stevie üdvözöl.
Most jöttem rá, még sosem mondtam, hogy szeretlek.
Sosem? El sem hiszem.
Szeretlek, téged...
Szeretlek téged és anyut is, szeretném, ha tudnád.
Nem tudom, jó apa vagyok-e vagy rossz. Nem hiszem, hogy rossz lennék.
Nem tudom, milyen egy jó apa.
De kedves apa vagyok.
Bűvésztrükköket csinál a szülinapi buliján.
De senki sem veszi észre.
Emlékszem a szabályra.
Nem játszunk nyolcévesnél fiatalabb gyereknek.
- Pontosan. - Igen.
Tanítja bendzsózni.
Ha bántja valami a lányát, megoldja.
Azzal oldja meg, hogy megnevetteti.
Elképesztő.
Mikor visszajövök, a dolgok megváltoznak.
Nincs több móka, nincs több játék,
csak kemény munka.
Engedi, hogy formázza a haját, aztán azt mondja:
„Jól nézek ki? Szeretnék tetszeni anyunak.”
És a lánya azt mondja: „Nagyon jól nézel ki.”
Ő tud olyan lenni, amit apánktól szeretett volna.
Ez a gyerek nem fog szeretet nélkül felnőni.
Mit gondolsz arról, hogy a lányod a filmben legyen?
Utálom.
Túl nagy az öröm a családi életben, hogy bárhogy veszélyeztessem.
Szerintem megértik, hogy nem akarod kamera elé tenni a gyerekedet.
De ez is része a történetnek,
szóval a gyereket jelképezze egy pálcikaemberke.
Jegyeket kérem!
Az előadás még mindig egy óra 55 perc.
Úgy érzem, az ideális hosszúság az egy óra 48 perc.
Akkor vegyél vissza a bendzsózásból.
De most társam van. Ettől minden sokkal könnyebb.
Ha megpróbálunk valami újat, és semmi...
Igen.
Ránézek a társamra, és...
Mi van, ha Marty meghal?
Miért nevetek?
Mit teszel akkor?
Akkor valószínűleg abbahagyom. Komolyan.
- Tényleg? - Igen.
Mit fogok tenni?
Nem tudom, nem úgy látom a karrieremet, hogy most visszatértem.
Nem tudom.
Lenyűgöző.
Egyéni stand-upos voltál,
aztán rájöttél, hogy szeretsz csapatban dolgozni.
Egy, két, há’, hallasz, Steve?
Igen.
- Nem kell ez a hozzáállás... - Ott vagy.
Azt mondtad, tegnap este nem hallottál.
Menjetek el a napról!
Nincs olyan meleg.
Úgy örülünk...
Ezért nem hordom ezt.
Az egyetlen kanadai, aki elég buta ahhoz, hogy elutasítsa a Schitt’s Creeket...
„Nemet mondani a Schitt’s Creekre?”
- Elutasítani? - Ezt mondtam.
Megnézem a kocsit a garázsban
Benne vagyok egy seggmasszázsban
- Jobb? - Nem.
- Még öt perc. - Megnézni a kocsit. Mi még?
Tudod, mit? Inkább karolj át, és én...
Igen, így jó, tetszik.
Szeretnénk egy mozit a házban És neki meg kávét beöntés formájában
- Akkor hosszabb lesz. - Tudom.
Semmit sem csináltunk.
Mondjam, hogy faszom a macskádba, és haladjunk?
A mi szexi...
- Alsógatyánkban - Alsóneműnkben
- Hogy hívják? - Alsógatya.
Alsógatya.
Hogy megy ez? Egy csomó mindent felvesznek rólad, igaz?
- Igaz. - Aztán kivágják a részeket,
amik unalmasak és amikben magaddal vagy elfoglalva.
- Mire célzol? - Csak azt mondom, nagyon rövid lesz.
- Igen. - Lesz vagy 12 perc.
Nem. Sikeresebb lesz, miután meghalok. Ebben reménykednek.
Szerintem még hosszú-hosszú ideig fogsz élni.
De az utolsó pár év nem lesz szép.
Szerintem már csak bámulsz magad elé...
- Igen. - ...és én kefélem a hajadat.
Nagyon hosszú lesz.
És azt mondod: „Mi ez a dugó?”
Nem ideges leszek, inkább nyugtalan.
Egyszer Marty és én kocsival mentünk...
együtt egy díjátadóra vagy mire.
És azt mondtam: „Abbahagynám.” Azt kérdezte, miért.
„Nem akarok többé ideges lenni.”
Tudod?
Nem is idegesek vagyunk, izgulunk.
Tudod? De ott az adrenalinfaktor.
Ez rettentő intim.
Rendben.
Hölgyeim és uraim,
tapsolják meg Steve Martint!
Igen! Köszönöm.
És most, hölgyeim és uraim, büszkén mutatok be egy férfit,
aki szerintem minden idők egyik legnagyobb túljátszó színésze.
A showbiznisz egyik legtöbbet dolgozó férfiúja,
mert neki ez nem jön magától.
Egy férfi, aki számtalanszor feltűnt két sikeres filmben.
És az egyetlen kanadai, aki elég buta, hogy visszautasítsa a Schitt’s Creeket.
Íme ő, Martin Short.
- De jó móka! - Imádom. Én vagyok a legjobb.
Köszönöm, hölgyeim és uraim.
Marty és én úgy hívjuk ezt a műsort: „Ha spóroltunk volna, nem lennénk itt.”
Így van.
- Hadd mondjam el, ifjú Steven... - Persze.
Fantasztikusan nézel ki.
- Köszönöm. - De tényleg.
Ez az előnye, hogy 30 éves korod óta 70-nek nézel ki.
Nagy megtiszteltetés, hogy a férfi mellett állok,
aki regényíró, színdarabíró, zenész,
zeneszerző és legendás komikus.
És én hadd mondjam el...
Hadd mondjam el, mekkora megtiszteltetés a férfi mellett állni,
aki a mellett a férfi mellett áll.
Elképesztő volt, mert...
Több volt az anyag, de rövidebb volt a műsor, mint tegnap este.
Mennyivel volt rövidebb, mint tegnap este, tíz perccel?
Tegnap este rövidebb volt, mint ma.
Kevésszer és ritkán gratulál magának.
Mikor lejön a színpadról,
mindent kiértékel.
És azt mondja: „Oké, betettük ezt a viccet ide,
és a közönség vette.
Ez volt az a pillanat, amikor tényleg sikerült.”
Első előadás, egész jó.
- Igen. - Második előadás, jó volt.
- Igen. - Harmadik előadás, nagyjából megvolt.
Száz százalékig egyetértek.
Második estés bluesnak hívják. Nem lehetsz minden este tökéletes.
Az a munka tart életben, amit próbálsz jól csinálni.
Azt hiszem, az öregedés elkerülésének titka, ha hasznosnak érzed magad.
Ma este nagyon jó voltál a színpadon.
- Köszönöm. - Szívesen.
Tudod, mit szeretnék? Egy nap veled dolgozni.
Ti flörtöltök.
Harminc évet kihagytam a stand-upból.
És most visszatértem, de mint felnőtt,
a felnőtt változata.
Most őszintébb.
Van egy mély kérdésem hozzád.
Múlt héten lettem 65,
képzeld, és a gyerekek átadták az egészségkártyámat.
PODCASTFELVÉTEL
Ami most már jár nekem.
Nyugtalanító volt, mert úgy éreztem, mintha két pályán folyna az életem.
A világ tényleges megtapasztalása, ami nem változott,
és a tudásod az idő múlásáról, amitől hirtelen,
rejtélyes módon idősebb leszel, mint vártad.
Egyrészt úgy van, ahogy mondtad, mert éled az életedet,
de van az a szám a fejedben, aminek jelentése van,
- és egész életedben volt. - Így van.
Vagyis öreg vagy.
Ugyanakkor azt is gondolod:
„Talán élhetek még 25 évig.”
Másképp érzed magad belül,
mint mikor 40 vagy 50 voltál, vagy bármikor máskor?
Gondoltam a halálra 40 évesen.
Neurotikus módon.
Hamis közelgő végzet érzése.
És most már valóságos a közelgő végzet érzése.
De a hamis és a valóságos...
A valóságos végzet érzése sokkal elviselhetőbb,
mint a hamis végzet érzése.
Szóval te...
Helló!
Bocsánat! Elköszönhetünk?
- Gyere ide! - Elnézést, mi...
- Mentek valahová? - Semmi gond.
- Szia! - Tényleg?
- Hogy vagy? - Jól.
Elnézést, hogy zavartunk.
- Ne butáskodj, felhasználjuk. - Emlékeztetnél...
Nem volt lényegtelen búcsúzás.
Emlékeztetnél, hogy is hívnak?
Oké. Láthatnám az arcod?
Ó, igen.
Mondd el, mi jár még a fejedben.
Az Upton kapitány házát 1928-ban festették.
Ez Edward Hopper festménye, amit kb. 30 éve tudtam megvenni.
Az első benyomás, hogy ez egy magányos ház egy domboldalon,
és elszigetelt magányt jelképez.
Ebben a házban nincs élet.
De a furcsa az benne...
Az évek során volt lehetőségem jól megnézni,
és megváltozott a véleményem.
Minél többet néztem, annál inkább úgy éreztem, a ház él.
Az ablakok nyitva vannak, és jár a szellő,
a függönyök mozognak.
Itt egy napozóterasz, be lehet látni az ablakokon,
szinte érezni a rattanbútort benne.
Szóval számomra ez egy élénk festmény.
Valami történik bent, és örömteli.
Egyáltalán nem érződik zaklatottnak.
Emberek vannak abban a házban.
Ha gyereked van,
az a legnagyobb ajtó, amin átlépsz életed során.
Már nem hajó vagy a világ tengerén,
hanem hirtelen kikötő leszel valaki számára.
Ismered a szerepedet.
Csak... az otthon.
A feliratot fordította: Pálfi Beáta