יש לנו מספיק ביצים שמחות?
כן!
התזמון חשוב מאוד.
לרוב אני אוכל שתי פרוסות.
הנה.
אני יודע לבשל דבר אחד.
לא, שני דברים, שתי ביצים עלומות.
הסוד הוא... שמן זית.
עכשיו, זה החלק של השף.
שמתי יותר מדי.
כל השנים ש... גרת לבד?
אכלתי כל ארוחה בחוץ, כולל ארוחת בוקר.
לו הסתכלתי במקרר שלך בימים ההם, מה הייתי מוצא?
כלום.
מרטי ואני, הוא גם אוהב ביצים עלומות על טוסט.
כן. כן, בהחלט. כן.
אנחנו מתארחים לעיתים קרובות במלונות.
אם אני מקבל ביצים עלומות יפות במיוחד,
אני שולח תמונה באי-מייל למרטי, והוא מעולם לא שלח לי בחזרה.
עכשיו... כן.
אני אוהב הרבה פלפל.
סטיב. האם תתחתן איתי?
2. עכשיו -
אני שמח שאתה לא מצלם את זה כי זה יהיה מביך ממש.
אז למה הסכמת לעשות את הסרט התיעודי הזה?
קשה לענות על זה.
חשבת פעם שישעמם לך כל כך?
אני רואה את זה כ... תרופת נגד
לראיונות המשעממים
ולדברים הגנריים שדיברתי עליהם מיליון פעם.
ולהסתכל אחורה על חיים מוזרים.
כל החיים שלי הפוכים.
איך זה שבשנות ה-30 לחיי הייתי משותק מחרדה
ועכשיו בגיל 75 אני ממש מאושר?
איך זה קרה?
אם אשתי הייתה רואה את הסרטון הזה,
היא הייתה אומרת, "מה עשית באותו רגע?"
ואני הייתי אומר, "סידרתי דברים".
והיא הייתה אומרת, "זה מה שזה היה?"
טוב...
אז זה... אזיז את זה.
הקלטת הזו בת 45 שנה.
אם אני מחשב את זה.
והייתי מקליט את המופע כדי לשמוע אותו...
לא עשיתי את זה הרבה, אבל מדי פעם הייתי מקשיב לו.
אז אני קצת מפחד להקשיב לזה.
בוא פשוט נלחץ על הפעל.
קראתי משהו במגזין "טיים" שממש הטריד אותי.
היה כתוב שבכל רגע השמש יכולה להתרחב,
לכלות את כדור הארץ ולהרוס אותו לחלוטין.
ואמרתי, "זהו זה. אקנה גלאי עשן".
זה קיבל צחוק גדול יותר משהגיע לזה.
עניין הסטנד-אפ היה ענקי עבורי, זה היה עצום.
עכשיו זה כמעט נראה כמו נקודה קטנה.
יש לנו מזל עם הגוף האנושי.
קחו לדוגמה דבר פשוט. במקום שיהיו לנו שתי זרועות,
הייתה לנו רק זרוע אחת באמצע הגוף.
ואז הייתי עושה ככה.
וזה היה מסיים את עסקי השעשועים
כי איך אנשים היו מוחאים כפיים?
די טוב.
אני מתחיל... זה הספיק לי.
אנחנו צריכים להקשיב לסוף, לראות מה קרה,
אבל אני לא יכול לסבול את זה.
החיים שלי שונים לגמרי עכשיו.
זה מרטי.
הלו? - היי. הם צריכים אותך בעוד עשר דקות.
הלו?
הוא ניתק.
אז אני יודע שאתה אוהב ליצור קומיקס.
מה דעתך לכתוב קומיקס
על התחושה שלך לגבי יצירת הסרט התיעודי הזה?
לפעמים אני מסתכל על מזלי הטוב וחושב, -
איך זה קרה? -
אולי הסרט התיעודי הזה יענה על זה. -
מחשבות? -
כן, ככה. - טוב.
מה קורה? זה היה ניסיון כושל.
להיות עדים לאמן שממציא את עצמו מחדש...
אריק פישל צייר וחבר -
זה ממש יוצא מן הכלל.
יש מעט מאוד אמנים שעושים את זה.
עבור אמן לעזוב את זה
ולמצוא דרך אחרת להיות יצירתי ולתקשר.
הוא מכוון לאמנות של חייו.
אומץ היא מילה שעולה לראש.
משהו צריך להניע אותך חוץ מהדבר עצמו.
הייתה הקרנת בכורה גדולה של "השלומיאל".
מארי! איפה את? מארי?
השלומיאל, 1979 -
מארי!
וארבעתנו יצאנו לארוחת ערב עם חבר שלי ועם אבא שלי.
ואבא שלי לא אמר כלום על הסרט. כלום.
ולבסוף, חבר שלי אומר... "גלן,
"מה אתה חושב על סטיב בסרט?"
והוא אמר, "טוב, הוא לא צ'ארלי צ'פלין".
עכשיו תעשה את זה שוב. תמשיך לצלם.
לך אחורה, סטיב, תתרחק מהמצלמה.
והפעם אל תסתובב הרבה כל כך בהתחלה,
אבל תסתובב יותר בזמן הסיבוב, אתה מבין?
כמו שהראית לי.
טוב, קדימה.
אלוהים, אני... סליחה.
בסרט הבא שלי, "מטבעות מן השמיים",
היה עליי ללמוד סטפס כי לא ידעתי כלום.
אז רקדתי סטפס במשך שישה חודשים.
רציתי כל כך לעשות את זה.
גרגורי, הרגע סיימתי את מחזמר אם-ג'י-אם הראשון שלי.
הוא נקרא "מטבעות מן השמיים".
כן, שמעתי שהוא טוב מאוד.
אני חושב שזה הדבר הכי טוב שעשיתי.
זה התפקיד הדרמטי הראשון שלי. - תפקיד דרמטי?
נכון. - אתה לא בחור מטורף ומשוגע?
כן, זה דבר שונה לגמרי בשבילי.
אבל אני שר ורוקד קצת. - רוקד?
זה גרם לי לבכות. חשבתי שזה נהדר.
ויש לסרט קונספט מעולה.
לעשות ליפ סינק לשירים ישנים.
"אם אתעורר ואגלה שזרועותיך סביבי..."
סטיב, כשהשיחה הולכת ככה...
פרנק אוז במאי -
הוא נכנס ככה.
הוא מגיע מזווית מהחלל החיצון,
וזה מגיע מהתמימות שלו.
זה לא משהו מחושב. זה פשוט מי שהוא.
אהבתי את זה וחשבתי, "זה להיט ענקי".
כן, בהחלט.
אני אגיד "כן, בהחלט" לכל מה שתשאל אותי. אז...
איך התגובה?
כן, בהחלט.
"כן, בהחלט."
האם סטיב מרטין הוא אידיוט נפוח? "כן, בהחלט".
והסרט נכשל.
הזוכה בפרס האוסקר השנה
לשחקן הטוב ביותר בסרט, "מטבעות מן השמיים"...
מר סטיב מרטין.
זה הביך אותך? - מאוד.
אני מתבייש לומר איך... הרגשתי.
הרגשתי כמו כישלון גדול.
עשיתי הכול לבדי.
אין לי למי להודות.
לא לאימא ולאבא או לאנשים מאחורי המצלמה.
זה היה רק אני!
הייתי מותש ושום דבר לא עבד.
רוצה ליהנות, מותק? - לא, אני אני אוהב להרגיש אומלל.
חשבתי שאקח הפסקה. אסע ללונדון לבדי.
וזה היה מוזר כי יכולתי ללכת ברחוב
ואף אחד לא הסתכל עליי.
והייתי ממש בודד.
והלכתי לראות את הסרט "פלאשדאנס".
אז אני יושב שם, מדוכא ובודד.
והסרט מתחיל ויש סצנה קטנה שבה ילד אחד
מרגיש אמיץ ואומר,
"אני רוצה להיות כמו סטיב מרטין."
אני מזהה את האירוניה בזה שישבתי שם,
"לא, אתה לא רוצה להיות כמוני עכשיו, אני אומר לך."
בקצרה... - כן.
עם כל הביקורות... - כן.
וזה סרט כל כך מעניין ומוזר
ואנשים מאוד חזקים בתעשייה נתנו לו ביקורות נהדרות,
וכמובן שהיו גם ביקורות שליליות.
וגיליתי שהאנשים שאוהבים אותו
הם חכמים ואינטליגנטים...
כן. - והאנשים שלא...
טיפשים ממש. - הם חלאות מטומטמים.
כן.
זה יכול לקרות.
כן. אתה אהבת אותו, נכון?
כן. בטח. אני חכם. - כן. תראה...
ניו יורק -
סטיב, החלטתי
שאני לא רוצה להגיד יותר דברים שליליים על עמיתים
כי זה קשה מספיק... - כן.
כן.
אתה אוהב את הכוסות שלך בכיוון הנכון או הפוכות?
אני אוהב את המים בחוץ. - בסדר.
כי יש לך קצת מים שם.
אני חושב שסיימנו.
אבל תמיד הייתה לי מדיניות.
לא מבקרים אמנים אחרים.
כל אמן שהוא? - זה...
אני בטוח שאתה ביקורתי כשאתה מסתכל על ציור.
באופן אישי, יכול להיות שאוהב אותו או לא,
לא אודיע על זה.
כן. - כי יש לנו מבקרים
שרוצים להרוג אותנו. - כן.
זה לא מה שאני עושה. אני חושב שאני בצד האמנותי.
או שאני מנסה להיות, בכל מקרה.
אני חושב שזה מוזר שהלכתי לבלט פעם אחת
והם מחאו כפיים לדברים מסוימים.
כאילו שהם יודעים מה הדברים שקשה לעשות.
בני 80 שאומרים... "זה קשה".
כשלמדתי סטפס מדני דניאלס ש... עבור סרט,
למדתי את זה בשביל סרט ואז שכחתי את זה.
אבל הוא אמר, "תראה, סטיב.
"יש צעדים קלים שנראים קשים ויש צעדים קשים שנראים קלים",
אז אתה לא יודע למה אנשים מוחאים כפיים.
איזה סרט זה היה?
"מטבעות מן השמיים". אני בטוח שאתה מכיר אותו.
כן. - בוא נצפה בו. אני צוחק.
כן.
היי, חבר'ה.
מצאתי מילה בהונגרית.
"פיהנטגייו."
המשמעות המילולית שלה היא "עם מוח רגוע".
חשבתי, "זה מה שיש לי עכשיו. המוח שלי רגוע".
אני לא מרגיש את הלחץ שהטלתי על עצמי אז.
אני לא מנסה להוכיח שום דבר, ודברים טובים יותר מגיעים.
הלוואי שמשהו יקרה.
אתה צריך משפט פה? מה עם "בלה-בלה"?
אנחנו צריכים בדיחה? מה אם אגיד...?
אנחנו צריכים שם לסדרה שלנו? מה עם זה?
אני אוהב את הפוסטר החדש שלנו. אני רוצה להראות לך אותו.
בוא נראה אם אוכל למצוא אותו.
סטיב מרטין ומרטין שורט -
אני חושב שזה מצחיק, בכל מקרה.
לא תאמינו איך הם נראים היום! -
היי, מראיינים אותי.
שלום. אז על מה דיברת?
על עצמי. העברנו זמן עד שהכסף הגדול הגיע לפה.
תודה. ואם מדברים על זה, איפה התשלום היומי שלי?
מה שקורה עכשיו זה שבשנה וחצי האחרונות
אספנו בדיחות עבור הופעות בחודש הבא,
אז אנחנו רוצים להיות מוכנים.
אני אוהב את רעשי הרקע הקטנים כי זה גורם לאנשים להבין
שאני לא גר לבד.
כן, אלא שאתה הורס את הסרט התיעודי.
בעיקרון, תסתכל על הבדיחות החדשות ותראה אם הן מתאימות
או איפה הן יכולות להיות או אם הן מצחיקות, אני לוקח אותן.
אם הן לא מצחיקות, אני נותן אותן למרטי.
העניין בבדיחה שלא עובדת זה שהקהל לא יודע.
אתה מצפה לצחוק, אבל אין צחוק,
אבל הם חושבים, "הוא רק מדבר עכשיו".
"אני אוהב את שורת הפתיחה של קומיקאי
"כי זה נותן את הטון לכל המופע הטיפשי."
לדעתי זה מצחיק.
"לא הופענו כבר שנה וחצי,
"וזה יהיה ברור כשהמופע יעלה"?
אני אוהב את "אני לא לחוץ, אני פשוט לא מוכן".
זה אותו הרעיון.
"כמה מכם מחאתם כפיים כי חשבתם שאני מת?"
"קרה לכם פעם שנכנסתם לחדר
"ושכחתם למה אתם שם?"
טוב, זה מצחיק...
טוב, "אני יודע מה אתם חושבים.
"מכשירי השמיעה האלה גורמים לישבן שלי להיראות מדהים."
הנחת היסוד המיידית היא שאתה זקן.
אולי אתה יכול להמשיך עם בדיחה על הפרוסטטה שלך.
"כל לילה אני מוודא שאני נותן נשיקת לילה טוב
"לשלושת הקטנים שחשובים לי יותר מהחיים עצמם.
"שני פרסי האמי שלי ופרס הטוני שלי."
אני יכול לשמוע אותך אומר את זה.
כי זה לא כל כך טוב.
"זה שיר מחאה שנקרא
"'בואו נגבה אפילו פחות מיסים מהאחוזון העליון'."
אני אוהב את זה.
"אני מיושן. נהגתי בכבוד לנשים
"אפילו לפני שזה הגיע להן."
יגידו לך "איכס". - כן, אני יודע.
"נכון זה מטורף שסלבריטאי הוא נשיא" אבל אני...
כן, זה ישר בדיחה על טראמפ.
וגם, אנחנו לא רוצים להיות מאוד פוליטיים, פשוט...
אנחנו צריכים להיות קצת פוליטיים.
טראמפ. - נכון, אתה מנסה לפרוש.
לא, אני פשוט לא משותק מפחד.
"כשאמרתי לסטיב שהמשמעות של ריחוק חברתי
"היא להיות במרחק שני מטר מאנשים, הוא אמר,
"'זה יכול להיות 18 מטר?'"
קאט.
אני לא מבין את זה בכלל.
"סטיב, אתה נראה נהדר. מה הסוד שלך?
"אני אומר להם, 'לפני 20 שנה הרגתי קבצן.'"
מה הכוונה?
אני מודאג מהסרט התיעודי... -
הם עושים תחקיר. הם חוקרים. מה הם יגלו? -
קניתי קונדום כשהייתי בן 18. אני בטוח שהם יהפכו את זה לעניין גדול. -
מבזק חדשות סטיב מרטין 'בהחלט אוהב קונדומים' -
מההיכרות הטובה שלך עם סטיב, מה את חושבת עליו כאדם פרטי?
אני מרגישה ש...
אני מרגישה שאני עדיין לא יכולה להגיד,
"סטיב האמיתי", אתה יודע?
אתה יודע, אני...
היה לך מושג מי הוא?
לא.
לא באמת. לא.
סטיב תמיד היה סוג של...
דמות בודדת במובן מסוים.
אבל הוא היה מאוד ביישן.
אבל תמיד האמינו שהוא מאוד סגור
ושהוא לא מדבר עם אנשים.
ובאופן טבעי, אני...
כשאתה כוכב בסדר גודל כזה ועם כישרון כזה,
כולם רוצים חלק ממך.
אומר את זה ואני אומר את זה... לא בדיוק בזהירות,
בעדינות מסוימת, כי אני לא רוצה לחדור לפרטיות של סטיב,
אבל ככל הנראה... אתה עושה את זה.
סטיב השתנה יותר מכל אדם שאני מכיר.
היי, בואו ניקח פסק זמן ונכיר זה את זה.
בואו נקבל שאלות מהקהל.
אם מישהו רוצה לשאול אותי משהו,
בבקשה תרימו יד, תרגישו חופשי,
אשמח לענות על כל דבר, כל מי שירצה.
כן, הגברת פה.
סטיב, איך אתה נרגע אחרי המופע?
למה זה עניינך?
יש עוד שאלות? תרימו יד.
כן, אתה, אדוני.
סטיב, אתה נהנה לעבוד בטלוויזיה?
כאלה דברים מגעילים אותי.
כשמישהו נעמד ושואל אותי שאלה כזו מול...
תוציאו אותו מפה! זה מחליא אותי!
זה דוחה! תוציאו אותו עכשיו!
יש עוד שאלות מהקהל, בבקשה?
אין יותר שאלות. טוב, בואו נמשיך במופע!
"מי החבר הכי טוב של סטיב מרטין?"
"האם לסטיב מרטין יש פיקאסו?"
"כמה עשיר סטיב מרטין?"
"מתי השיער של סטיב מרטין הלבין?"
אני מניח שאלה השאלות המובילות בנוגע אליי.
"למה סטיב מרטין פרש ממשחק?"
האמת שלא ידעתי שפרשתי.
כמה כסף אתה שווה?
כן, בוא נסתכל.
טוב... זה נחמד.
זה לא מדויק בכלל, אבל...
אם תשתמש בזה, כדאי שתגיד שביקשו ממני לחפש את עצמי בגוגל.
רגע. "כמה שווה בן סטילר?"
כן? - היי. יש לכם שולחן לארוחת ערב?
בהחלט, אדוני. כמה תהיו?
אני לבד. - לבד?
כשפגשתי את סטיב לראשונה...
היה קשה מאוד לתקשר איתו ברמה אינטימית.
והרבה פעמים היו שתיקות ארוכות.
היה אפשר לחוש את עוצמת הבדידות שלו.
פעם ראשונה שאתה בחור בודד?
מה זה בחור בודד?
אני לא בטוח מה גרם לי לרצות להיות לבד באותו הזמן.
אני לא יודע.
חשבת פעם לאמץ כלב?
כלב? - כלבים הם נהדרים.
הם קופצים עליך. הם מלקקים את הפרצוף.
הם לא צריכים בכלל לאהוב אותך. זה האינסטינקט שלהם.
להיטלר היה כלב.
הוא בילה הרבה זמן לבד.
בהתחלה הוא הרוויח מספיק כסף כדי לטוס לצרפת ולקנות כמה ציורים.
ואז הוא חזר ומכר שני ציורים ושילם על הטיול.
מה שאתם רואים זה ציור שצויר על ידי לוסיאן מרגוטט בשבוע שעבר.
כפי שאתם יודעים, התקופה האימפרסיוניסטית
הייתה תקופה חשובה מאוד בציור האמריקאי.
אני חושב שהאהבה לאמנות הגיעה מכיוון שאמנות היא יפהפייה.
כיף להסתכל על אמנות.
והוא יכול לאהוב משהו ולקנות אותו.
זה הרוזבאד שלו.
פרנק דובנק. אלה כולם אמריקאים מהמאה ה-19.
הנה תמונה של... חדר שהיה לי.
הפכתי את המוסך לחדר קטן שבו אוכל להסתכל על ציורים.
באמת? - כן. הנה תמונה. הייתי מסדר אותם.
מסתכל עליהם.
כמו חדר פרטי וקטן, כמו חדר אמנות.
הייתי נאבד ובוהה באוויר.
אהבתי לעשות את זה. זה היה מהפנט.
אפריל 1980 -
אתה זוכר מה היצירה הראשונה שקנית?
זה אזור בחיי שאני מנסה לשמור עליו בפרטיות.
ואני חושב שזה צריך להישאר ככה.
הציור הראשון שקניתי היה של ספינה בים לאור הירח.
לבדה. נוטה על הצד.
אראה לך את זה.
אז זה ציור של אימא שלו.
יש לך הרבה ציורים של דמויות בודדות.
כן, אדם גופניק אמר את זה פעם.
"סטיב, אתה מודע לכך שלכל מה שאתה אוסף יש,
"לא משנה מאיזו תקופה זה, מאפיין של בידוד עגמומי?"
אנשים מסתכלים... אל המרחק ככה.
הופר היה אבן בוחן גדולה עבורו במשך הרבה זמן.
אלה ציורים של בדידות.
אלה הרבה דמויות מבודדות, הרבה מגדלורים.
יש בך מלנכוליות?
לעיתים קרובות, כן. - כן, גם לי.
אבל זה מתפוגג. הייתי יותר מלנכולי כשהייתי צעיר יותר.
באמת? - כן.
אתה נהיה עצוב לפעמים כי אתה לא שמח כמו שאתה חושב שאתה צריך להיות?
אני חייב לומר, אני מסתכל סביב,
אני אומר את זה לאשתי אן, אני אומר, "איך זה קרה?"
כן. - זה פנטסטי.
באמת נרכב כל כך לאט? - אתה מוביל.
למה שלא אראיין אותך בזמן שאנחנו נוהגים?
זה נקרא לרכוב, אבל בטח.
היי, אז תמיד רצית לעסוק בקומדיה?
אלוהים. אפנה פה ימינה, מרטי.
יש פה חוות סוסים קטנה שהייתה בבעלותו של ג'ון קליז.
ויש סוס אחד שאוהב אותי, אבל רק אם יש לי אוכל.
חתיכה טרייה.
הנה.
קח את התפוח המלוכלך שלך.
הוא לא מתעניין בזה.
כן. זה היה ניצחון.
כן. הנה הוא בא. הוא יחשוב על זה.
לא. - לא.
הוא ראה את הסרטים שלי.
הוא שונא את הפחיות האלה!
הוא לא מר אד -
תתרחק מהפחיות!
אוף. אולי נצטרך להקליט מחדש את החלק הזה.
כן, זה הזמן הכי כיפי שהיה לנו היום.
אומר לך דבר אחד שאני אוהב בלהיות בן 75
ולרכוב על אופניים. - כן?
אין מצב שתיראה טוב.
הוא צריך שנתנגש זה בזה וניפול.
כן.
תמשיך לזוז.
למה אתה מאט בשבילי? - כי יש מכונית.
לעזאזל!
מרטין שורט ז"ל עסקי השעשועים -
כשהייתי בן 15, התחלתי לעבוד בדיסנילנד
בחנות הקסמים של מרלין.
זה השלט שהבעלים הכין במו ידיו.
אפשר לראות אותו בתמונות ישנות, זה תלוי בחזית החנות.
ואז, אחרי שנים, זה היה באיביי.
ו... קניתי אותו מיד בגלל נוסטלגיה,
ואז תליתי אותו פה. אני לא מאמין.
זו הייתה חנות הקסמים של פנטזילנד שכבר לא נמצאת שם.
זה מה שהייתי מוכר בדיסנילנד.
התעניינתי בבוקרים.
אני יודעת, כן.
הנה ויקטוריה.
לוויקטוריה היה סטייל מדהים.
היא אחת החברות הכי ותיקות שלי.
זה כל כך אמריקנה.
זו הייתה גרסה מחודשת של סוג של אמריקנה.
ואז אתה הפכת לאמריקנה.
הנה משהו.
אני לא יודע למה יש לי את זה.
זו השן שלי על חוט.
יש ילד אמיתי איפשהו בפנים שמעולם לא עזב.
קניתי את זה באיביי לפני שנים כי חיבבתי את זה,
אבל זה בלגן.
אבל זה מזכיר לי איך התחלתי.
האמונה במשהו טוב וטהור ואמריקאי.
נראה ששמרת הרבה דברים לאורך השנים.
שמרתי את כל הדברים הלא נכונים. שמרתי שערים של מגזינים.
למעשה הייתי צריך לצלם את הדירה שלי.
כך שתהיה לזה משמעות כשאיזכר בזה.
ו... אני לא ממש חוזר אחורה ומסתכל על דברים,
אבל הנה אנחנו עושים את הסרט התיעודי הזה.
זו רשימת השירים שלי, והסיבה שהיא במצב הזה
היא כי הזעתי כל כך כשהופעתי,
וקיפצתי ונהייתי ספוג בזיעה.
הנה.
סטיב היה מופיע בלטרמן.
הייתי מקבל ממנו שיחה, "מה אתה חושב על זה?"
והוא היה עושה את זה. והייתי אומר, "אני חושב שזה מצחיק. זה יעבוד..."
והייתי אומר, "מתי תעשה את זה?" הוא היה אומר, "בעוד חמישה שבועות".
ואתה צריך לנצח בכל פעם.
זה הפליידיני שלי.
פליידיני הגדול -
תמיד התרשמתי כילד, היה קסם
שבו קוסם היה יוצא עם מגבעת
והיה מוציא ממנה מיליון דברים, וחשבתי,
"מה אם הייתי עושה את זה מהחנות שלי?"
עשיתי את זה עבור ארגוני צדקה,
וזה היה השבוע האחרון של ג'וני והוא שאל, "אתה מוכן לעשות את פליידיני",
וידעתי שהצלחתי... בראשו של ג'וני.
"שלושה אמיגוס". אבל אני לא רוצה למדוד את זה.
נעשה את זה ככה.
זה נראה כאילו זה מ"אבי הכלה".
הנה. - לא רע.
זה לא אמור להיות מכופתר.
טוב.
ההשפלה מושלמת.
"שלושה אמיגוס" לימד אותי הרבה דברים.
למשל שאני אוהב לעבוד עם שותפים.
למה אנחנו פה? - נסתכל על הנס הזה.
אני מבין.
קפה לה פלומה -
עכשיו, זה קפה פרדייז. זה היה קפה פרדייז.
באתי לפה כל יום בשנות ה-80.
וחשבתי שציור הקיר הזה מקסים.
הוא נראה כל כך כיפי.
זה עורר בך השראה! - נכון.
זה ציור נהדר.
זה משמח אותך.
בכל מקרה, הייתי בא לפה ומסתכל על זה וחושב, "שלושה אמיגוס".
ומתי השם שלי נכנס לעניין?
מעולם לא.
אני זוכר שהלכתי לדירה של לורן.
הוא דיבר איתי על "שלושה אמיגוס".
ואז למחרת טסתי בחזרה ללוס אנג'לס
והלכתי לבית שלו ולקחתי תסריט.
והייתי בהלם מעבודות האמנות.
היה הופר. היה פיקאסו.
אז אמרתי לסטיב, "איך נהיית עשיר כל כך?
"כי ראיתי את העבודות שלך."
וצחקת ממש.
זה היה דיאלוג שווה.
לא. טוב, לא באמת שווה.
זה היה הסרט הראשון שלי.
רק התחלנו להכיר זה את זה.
נד, מה אתה עושה?
אבל הייתי צריך לשחק חבר קרוב שלהם
ושווה להם בכל רמה.
אז הייתי צריך להעמיד פנים שאני רגוע מאוד.
אני לאקי דיי. - אני נד נידלנדר.
ואני דאסטי בוטומס, וביחד אנחנו...
שלושת האמיגוס!
אז מה למדת?
למדתי... - כן?
שהושפעת מאוד
מציור שבור. - כן.
למדתי שהיה לך הרבה זמן חופשי.
שלום. - היי, חבר.
למה אתה אוהב אותי כל כך?
אתה חמוד. עבדתי עם כזה פעם.
שיהיה לכם יום טוב.
תודה. - ביי ביי.
ביי, חבר. - קדימה, מותק.
טוב, זה צילום היציאה שלנו, טוב.
מותק, את חושבת שזה מצחיק? -
אתה עסוק? -
לו באמת ידעת להצחיק,
לא היית זקוק לכל כך הרבה בדיחות. - זה מה שאמרתי.
אמרתי, "מה זה גאון קומי?"
זה אדם שעולה לבמה ואף פעם לא מפספס?
אין דבר כזה.
נכון. - אין גאון קומי.
לא.
ראיתי את כריס רוק לפני כמה ערבים, והוא אמר,
"אתה עדיין כותב כל יום?" ואני אמרתי, "כן, כל יום".
אתה עדיין כותב כל יום? - כל יום.
אני כותב קומיקס. - באמת?
כן. זה מה שאני עושה.
אתה מצייר אותם?
לא. יש לי בחור נהדר, הארי בליס.
הארי בליס, באמת? - כן.
הוא נהדר. - הוא נהדר.
אני כותב ביוגרפיה של הסרטים אבל בצורת...
ואו. - ...קומיקס.
ואנחנו עושים שם קריקטורות.
אני לא ממש יכול לצייר את סטיב הצעיר יותר,
אבל זה סטיב מהצד.
אני צריך להתעסק עם הסנטר שלו לפעמים כי יש לו סנטר מאוד ספציפי...
האוזניים שלו לא ענקיות, אין לו אוזניים ענקיות, אז אני חייב ל...
וקו הלסת גם בעייתי כי זה מגיע מסביב.
יש לו חתיכת גרגרת.
הוא מתלבש יפה, אז אני אוהב לצייר אותו בחליפה או משהו כזה.
אני אחד מהשחקנים היחידים ששיחקו רופא שיניים סדיסטי פעמיים.
יש לך אותי ואת ביל מארי בכיסא רופא השיניים?
הרבה אנשים אומרים,
"סטיב מרטין גרם לי לפחד מרופא השיניים."
דבורה פאטר עורכת משנה -
לקריירת הסטנד-אפ שלי יש סיפור אמיתי.
התחלה, אמצע וסוף.
אבל סרטים הם רק אנקדוטות.
אז התחלתי לחשוב,
"מה רע באנקדוטות בצורת קומיקס?"
זה מושלם.
האנקדוטה שווה עמוד,
אבל היא לא שווה פרק. אתה יודע?
וככה אני חושב על הקריירה שלי.
יש משהו שאני אומר על הספר הזה.
זה, "בואו בשביל הבדיחות, הישארו בשביל הציורים".
אני חושב שצריך להיצמד לנושא
שזה זיכרון הסרטים. - אתה צודק.
עוד בקשר ל"אני, את ואני", בבקשה. -
טוב, זה "אני, את ואני".
אוי. אני לא יכול להזיז את רגל ימין. אני משותק.
תן לי לנסות.
וזה סרט חשוב בגוף היצירות שלי.
אני חושב שיש לפחות חמש אנקדוטות...
שצריך להחזיר. - ...שצריכות להיות בספר,
שלא עשיתי איתן כלום.
אל תוריד את הפקק מהמזלג.
למה הפקק על המזלג?
כדי שהוא לא יפגע בעצמו ובאחרים.
הכול טוב.
אתה נראה כמו טומי לי ג'ונס פה.
זה נראה כאילו אני מחייך אל מייקל קיין.
אני חושב שאני יכול לתקן את זה.
אני חושב ש"הורים במשרה מלאה" רלוונטי. - בהחלט.
לעזאזל. שכחתי מזה. - שכחת מזה, כן.
זה קורע מצחוק, כי אני מתעורר,
ואני מקבל אי-מייל ממנו ב-4:00 בבוקר
שיש לו רעיון לקומיקס,
ואני חושב, "זה עובד באופן מושלם".
ודרך אגב, אני חושב שאנחנו צריכים עוד רצועות.
אנחנו צריכים עוד שתיים או שלוש.
אם יהיה לי זמן.
אשיג לך זמן. - זמן זה כל מה שאני צריך.
מה זה? מה הזמן? - נגרום לזה לעבוד.
אנחנו באמצע ספטמבר. אני יכול להכין עוד רצועה.
תכין עוד רצועה.
אני מסתכל על "רוקסן".
אני חושב שיש עוד על "רוקסן", לא?
יש. - הכתיבה שלו?
כן. - כן.
השתתפתי בכתיבת "השלומיאל".
השתתפתי בכתיבת "האיש בעל שני המוחות" ו"בלש כבקשתך".
אבל לכתוב ביחד זה שונה, זה זריקת רעיונות.
אז כשהגעתי ל"רוקסן", חשבתי...
"אני יכול לעשות את זה?"
אבל מה הפואנטה בזה שאעשה עוד סיראנו דה ברז'ראק?
זה כבר טוב מאוד.
"שלום, יקירתי. לא ראיתי אותך הרבה זמן."
הבנתי שמה שהגבתי לו היה הכמיהה.
תהיתי אם מה שכתבתי לך נגע בך?
כן.
אני מסתובב סביבך.
אני תלוי ללא משקל בגללך.
כמו הגברים הכחולים של שאגאל.
פשוט מרחף, תלוי בך בנשיקה סוערת.
כמיהה היא נושא שאני רואה בהרבה מהכתיבה שלך.
אני לא יודע איך לתאר את זה.
זה תמיד היה חלק מחיי.
אפילו עם "השלומיאל" או "מטבעות מן השמיים".
אבל אני רוצה לחיות בעולם שבו השירים מתגשמים.
חייב להיות מקום שבו השירים אמיתיים.
אפילו ב"שחק אותה סטאר" יש כמיהה.
הבחור מנסה להצליח בעולם.
הסיפוק האולטימטיבי שלו הוא כשהוא מקבל חבילה של פדקס בסוף.
יש מלנכוליה.
זה חטיף שוקולד מתוק-מריר. זה...
זה שוקולד מריר של הרשי'ז, זה לא שוקולד חלב.
יש כמיהה במרכז...
של כמעט כל דמות שהוא מראה לנו.
והאדם היחיד שיכול לתקן את זה
הוא מרטין שורט.
אקח אותך לסיור קטן ויפהפה בסנטה ברברה.
זה קברט הקסם הישן. - ואו.
אתה יודע מה היא טירת הקסם? - כן.
זו הייתה גרסה של היוצרים המקוריים.
ואהבתי ללכת לשם ואז זה נסגר בגלל הקורונה.
זה סיפור טוב. - כן.
הוא צריך אמצע וסוף. - כן.
ואז יהיה לי סיפור ממש טוב.
ממש תכננת את היום. ניקח את הכביסה שלך.
לא, אני מוסר אותה. - נמסור אותה.
וזה...
אור אדום.
אני יכול לפנות ימינה באור אדום. זו קליפורניה.
אין לך חבורה של משרתים שייקחו את הכביסה שלך?
לא. - אז אתה באמת חלק מהעם?
כן. - ואו.
האמת שאני עושה את זה רק בשביל המצלמה.
זו הפעם הראשונה ב-27 שנה.
הנה. תודה. - תודה. ביי ביי.
אתה חושב שאתה נהג טוב?
כן. - נהג בטוח?
ככל שאתה מזדקן,
אתה הופך לגרסה הכי גרועה או הכי טובה של עצמך.
זה נכון לחלוטין. - זה מקום חניה?
והפכתי לנהג טוב יותר.
נהייתי נחמד יותר. אדיב יותר.
פתוח יותר.
כן, כי במשך 50 שנה,
היית ממש שמוק. - אני יודע, כן.
(כאשר סטיב היה שמוק אמיתי) -
אימצתי את רוג'ר לפני חמש שנים בערך,
ויצאתי עם אישה שהיה לה כלב לברדור.
אתה רוצה להביא את זה? שב.
ואז נפרדנו ונשארתי עם רוג'ר.
לך תביא את הצעצוע. לך. כן!
לך תביא אותו! לך! יופי.
לא הייתי משווה את זה למערכת יחסים אנושית,
אבל זו בהחלט מערכת יחסים חד-צדדית יפהפייה.
בעבר לא הייתי מרושע לאנשים, הייתי מרוחק.
תמיד הייתי במקום אחר בראש שלי.
"מכתב אישי מסטיב מרטין.
"ג'רי..." -"היקר."
"איזה תענוג היה לקבל את המכתב שלך.
"למרות שהלו"ז שלי עמוס מאוד,
"החלטתי לקחת זמן כדי לכתוב לך תגובה אישית.
"לעיתים קרובות מדי, אמנים מאבדים קשר עם הקהל שלהם
"ומתחילים לקחת אותם כמובן מאליו,
"אבל אני לא חושב שזה יקרה לי אי פעם, האם זה יקרה..."
"ג'רי?"
"אני לא יודע מתי אופיע קרוב אליך,
"אבל תשמור את המיטה הנוספת מוכנה למקרה שאגיע ל..."
"פלינט."
"בכבוד רב, סטיב מרטין.
"נ.ב. תמיד אוקיר את אחר הצהריים שבילינו ביחד בריו,
"כשהלכנו על החוף והסתכלנו על..."
"סלעים."
טוב, אם תקליד,
"סטיב לא פספס מדרגה, כי בגילו הוא משתמש רק ברמפות."
אנחנו בעמוד 37 מתוך 117 עמודים.
אפשר לעשות את זה איך שתרצה.
ברור לי שצריך לעבור על חומרי הגלם.
לשים אותם בתסריט ואז לעבור...
כן, אבל יש כל כך הרבה. נעבור על עוד 100 עמודים?
"הדבר היחיד שבגללו מרטי לא נמצא בפינת הזיכרון של טקס האוסקר...
"היא שאין לו סרטים טובים."
"לא היה אדם אחד שהופתע מההצלחה של מרטי.
"היו מיליונים." - לא.
"הודות לתזונה טובה והתעמלות, מרטי חי 30 שנה אחרי הקריירה שלו."
זה לא רע. תן לי לסמן את זה בכחול.
"סטיב ואני צוות נהדר.
"אנחנו מסתדרים כמו בן אפלק ולהיראות עצוב."
אני יודע, אני אוהב את זה.
"סטיב רחוק רק בכמה שנים מזה שיאכילו אותו כמו אפרוח."
זה מצחיק. תסמן את זה באדום, בכל מקרה.
"סטיב כותב, מנגן בבנג'ו ויוצר קומיקס.
"הוא כבר הבדרן הכי גדול...
"זה הופך אותו לבדרן הכי גדול של 1945."
אף פעם לא חשבתי שזה חזק.
באמת? - זה מצחיק?
כן.
טוב, אז זה חזק.
הבדיחות האלה נוראיות. אבל נהדרות.
"יש לו סקס אפיל של גרעפס מנקניקייה שתקוע במסכה."
"גרעפס מנקניקייה."
אספר לך מה עשיתי אתמול בערב.
נסעתי בשדרות סאנסט. כדי להגיע לסילבר לייק.
והבנתי שאני מטייל ברחבי חיי.
שדרות הוליווד, לשם הלכתי כשהייתי בן 16.
בתי קולנוע שהלכתי אליהם, חנויות הקסמים.
הנה אני, אלוהים אדירים.
עברתי דרך חיי הקולנוע שלי, עברתי דרך אתרי הצילום של "השלומיאל".
בבית ההוא צילמנו את "השלומיאל".
טוב, אימא, זוכרת שרציתי בית גדול על גבעה?
טוב, יש לי גם את זה.
אבל כל הנסיעה הייתה נוסטלגית ממש.
אבל זה מה שמעניין כל כך בלוס אנג'לס.
היא משקפת את ההיסטוריה הפרטית שלך,
אבל אם אתה נוסע כמעט בכל מקום בלוס אנג'לס,
זה כמו חפירה ארכאולוגית פה, למרות שהיא לא כל כך עתיקה.
כן, תמיד צחקתי על זה כי שום דבר לא מתאים זה לזה.
נכון. - את יודעת?
זה מה שאנחנו אוהבים בלוס אנג'לס.
היא פשוט כל כך מתוקה.
אדריכלות.
חלק מהבניינים האלה בני יותר מ-20 שנה.
הבית הזה הוא בסגנון התחייה היוונית.
והם צריכים להחיות את היווני שגר בו בכל בוקר.
והנה אחוזה מתקופת טיודור, ו...
אחוזת ארבע דלתות.
את לא נחשבת בלוס אנג'לס
אלא אם את גרה בבית עם דלת גדולה מאוד.
שלוש, שתיים, אחת...
אקשן, דולי.
שילה לומדת את אמנות השיחה.
את לוקחת קורס בשיחה?
כן.
אז איך "סיפורי אל-איי" יצא ממה שחשבת באותה התקופה?
אני חושב על זה כחוט אמנותי.
שילבתי את הניסיון שלי מאמנות ומהחיים.
מרטין מול אמר לי פעם,
"אנשים חושבים שאמנים מדברים על תיאוריה ורעיונות",
והוא אמר, "אבל אנחנו בעצם מדברים על מאיפה להשיג צבעים".
כן.
לכל דמות יש סיפור משלה.
הכלבלב הוא קצת יותר מדי, אבל צריך להתעלם מדברים כאלה
בציורים כאלה.
ואז זרקתי הכול על זה.
הניסיון שלי עם אהבה ורומנים.
והכול התחבר יחד בסרט.
לרוב אני לא אוהב להסתובב עם אנשים מעניינים
כי אז גם אני צריך להיות מעניין.
אתה אומר שאני מעניינת?
אני רק אומר שכשאני לידך,
אני משוויץ.
שזו הגרסה האידיוטית של להיות מעניין.
סטיב מרטין מתחתן עם ויקטוריה טננט בטקס ברומא -
התחתנת לאחרונה. אתה יכול להגיד לנו לאן נסעתם?
טוב, היינו ברומא. וביחד, ובגלל זה זה היה נהדר.
"סיפורי אל-איי" כמעט היה כלי להשתובבות.
חשבתי שהרעיון של אורות העיר שמתקשרים כדי לעזור...
היית צריך לקחת את המספר שלה -
לאוהבים להיות ביחד הוא מאוד רומנטי.
אבל שם הראש שלי היה.
פגשתי את אשתי והיא הביאה משהו לחיים שלי.
וכשפוגשים מישהו נכון, הכול נראה רגוע.
ועל זה בעיקרו של דבר הסיפור.
קראתי כתבה ב"הטיימס" על אינדוקציה ואחים שלי גילו
שאפשר ליצור זרמים חשמליים בארנבים אם...
תנשק אותה, אידיוט -
אתה אומר שרומן יכול לשנות את חייך?
זה חלק חשוב מאוד בחיים.
אני חושב שאני אומר שאולי אלה לא פני הדברים.
אבל האם זה לא נחמד לדמיין במשך שעה וחצי שככה זה?
כדאי שאלך.
יש לכם תוכניות לעתיד להקים משפחה?
כן, גם אני רוצה לדעת.
אה, אני צריכה לענות!
הדרך שבה זה עובד זה שהם שואלים שאלה ואז את עונה.
זה ייראה נהדר בתמלול של התוכנית שלנו.
"משיכה בכתפיים."
כשהתחתנתי עם ויקטוריה טננט, חיבבתי אותה מאוד.
היא הייתה מאוד מצחיקה, מאוד משעשעת ומאוד חכמה,
ואנגלייה.
זו הייתה מערכת יחסים שהפכה לרומן.
אנחנו החברים הכי טובים. - החברים הכי טובים?
ממתי רולנד הוא החבר הכי טוב שלך? - אנחנו קרובים מאוד.
וחלק מזה גם היה, "אני מניח שאני צריך להתחתן".
וזו לא סיבה טובה. אין דרך לכפות את זה.
כן.
לנסוע ולחיות במלון במשך שלושה חודשים
זה כמעט כמו חיי רווקות.
אי אפשר באמת לנהל נישואים מחדר במלון.
תמיד הרגשתי במערכות יחסים רומנטיות
שמשהו עומד להשתבש.
אתה יודע?
איפה זה?
"אנקדוטות."
זה סיפור שכתבתי על... איך זה ליצור סרטים.
"תסריט נהדר בשם 'אמונה בגרוש' נחת על שולחני.
"התרגשתי.
"הדמות שלי הייתה של מטיף להתעוררות דתית ונוכל חסר לב.
"במוחי חשבתי על תפקידו זוכה הפרסים של ברט לנקסטר כאלמר גנטרי.
"התכוננתי בחריצות רבה,
"למדתי ריקוד אירי כדי שהדמות שלי
"תוכל לרקוד על הבמה כשהיא מלאה בנשמה.
"צבעתי את השיער האפור שלי לחום כדי שלא אהיה סטיב מרטין.
"קיפצתי על המסך וירקתי דף אחרי דף של דרשות יוקדות
"ושחקנים נהדרים מילאו את הסרט.
"התחלתי לראות חזיונות של פרסים ואותות כבוד.
"אבל במקום זאת, הסרט יצא, בשורה הראשונה של הביקורת הראשונה היה כתוב,
"'תיזהרו כשסטיב מרטין משתמש בצבע לשיער.'"
הפכת לכוכב קולנוע גדול עכשיו,
מהימים שעשית סטנד-אפ.
יצרת סרט אחד ממש נחמד אחרי השני, ויש לך סרט חדש.
יצרת סרט חדש עכשיו.
כן.
למה אתה מתכוון? - זה העניין. אני...
אני לא נהנה מעשיית הסרטים,
אני נהנה לקדם אותם.
לבוא לתוכנית. - כן.
ולהראות סרטון.
אם היינו יכולים רק להכין סרטונים,
זו תהיה... זו תהיה עבודה נהדרת.
אז מה שאתה אומר זה
שאתה לא כל כך מתעניין בעשיית הסרט,
אתה נהנה לקדם אותו. - אני רק עושה את זה
כדי שאוכל להשתתף בראיונות ותוכניות בוקר.
אז אלה התסריטים האמיתיים שלי.
כשהתחלתי ליצור סרטים, חשבתי, "בסדר.
"אני צריך ליצור 40 סרטים על מנת ליצור חמישה סרטים טובים."
ככה חשבתי, מכיוון שסרט הוא כזה קרקס עם כל כך הרבה חומרים.
אתה לא יכול לדעת מראש.
"תקועים בדרך".
לא הצגתי את עצמי.
דל גריפית', "גופי תאורה אמריקאיים",
מנהל מכירות, מחלקת טבעות לווילונות מקלחת.
ג'ון קנדי היה רגיש ומורכב מאוד,
וממש אהבנו זה את זה.
הייתה לו סצנה יפהפייה...
לא אקרא את הנאום הזה, אבל זה האורך שלו.
אנחנו בתחנת רכבת והוא נותן לי את ההסבר המלא על חייו,
ואני הייתי מולו. בכיתי...
כשהוא ביצע את זה.
וכל הסצנה נחתכה.
אז אני לא יודע למה הסצנה נחתכה מלבד אולי בגלל הקצב,
ואולי אתה בסוף ואתה לא רוצה לשמוע נאום ארוך.
הסצנה קוצרה לשורה או שתיים.
אין לי בית.
מארי מתה לפני שמונה שנים.
הייתה שורה שאהבתי.
הוא אומר, "אני מתחבר לאנשים מדי פעם,
"כמוך, בייחוד בתקופת החגים.
"אני יכול לסבול את זה במרץ, ביולי ובאוקטובר.
"אבל זה נהיה קשה."
ואז הוא אמר... "הפעם לא יכולתי לשחרר".
זה נהיה כל כך מתסכל. רציתי לעצור כי
אתה שופך את הלב שלך אל תוך הסרטים האלה.
אתה חושב על זה, אתה עובד קשה, אתה עושה את זה.
ואז אחרי שנתיים, זה רק עוד סרט על מדף הווידאו.
"משפחה מעורבת". ידעתי שזה כישלון.
הבדיקות אמרו שזה לא טוב.
אני זוכר שנסעתי בשדרות ונטורה בקליפורניה
ובפוסטר הפנים שלי מופיעות ואני חובש כובע של סנטה.
וחשבתי, "זה יהיה חג מולד קשה".
תתפללו למטאור. -
כמה גרוע זה יכול להיות?
"משפחה מעורבת" זה כמה שגרוע. גרוע מאוד.
זה גרוע. זה גרוע.
זה גרוע. זה ממש גרוע. - אני לא יודע...
סטיב, אפשר לשאול אותך שאלה מהר?
אני לא רוצה לדבר. - רק שאלה.
בטח שאלו אותך את זה.
בבקשה, שאלה אחת. - אתה לא מסחרי.
איך... - מה השאלה?
השאלה היא... - אין לך שאלה.
איך זה שאתה לא מצחיק יותר?
טוב. - סטיב!
הרגשתי אבוד באותו הזמן.
אני לא יכול להמשיך בדרכי עם ויקטוריה,
אבל כשהתגרשנו, אמרתי, "זו לא אשמתה".
לכל היותר, זו אשמת שנינו או לפחות אשמתי.
סיום הנישואים היה ההתחלה של פתיחתו של בור ללא תחתית.
חשבתי שאולי תחשוב על כותרת.
טוב, האמת שזה...
מושלם ככה.
אין צורך בכותרת.
זה היה מעין משבר אמצע החיים.
כמו תקופה שבה אתה... אתה ממשיך הלאה
כדי להראות לך ולאחרים שאתה לא כוכב רק לרגע.
ואז אתה מראה שאתה כותב משהו.
סטיב 1996 -
ואז אתה מראה משהו אחר.
אתה כל הזמן מראה ומראה ומראה.
ונהגתי לקבל סיפוק גדול מהעבודה שלי,
וזה נתן לי סיבה לכבד את עצמי.
והבנתי שאלא אם אני עובד כל הזמן,
אני מרגיש שאנשים לא אוהבים אותי.
ונשארת בך מעין ריקנות וזה טראומטי.
חלב, ביצים, יוגורט -
אני חושב שזו תקופה שבה קראתי ספרים לעזרה עצמית.
חשבתי שאתה אמור לדבר על הכול.
פגשתי זרים במטוסים והושבתי אותם וסיפרתי להם
על המחשבות הכי עמוקות שלי.
אז לא ציפיתי להיות מועמד, אבל אנשים אמרו כל הזמן -
"אתה תהיה מועמד" אז כשלא הייתי מועמד חשבתי... -
כי חשבתי שזה מה שאתה אמור לעשות.
בבקשה תהרגו אותי. -
איך לסגור את הריק.
אני חושב שזה הטבע של...
הדחף באמנות...
הוא מגיע ממודעות עמוקה לריק.
כשהתחלתי לחשוב במונחים של תיאטרון...
המוח שלי התרחב.
בוא נציץ במחזה שכתבתי בשם "ואספ".
מצאתי את עצמי כותב דברים שמעולם לא הייתי כותב לסרט.
והייתי אומר שזה נוקב.
"ואספ" מדבר על משפחה גרעינית אמריקאית
ועל חוסר התפקוד הרגשי העמוק שנמצא ממש מתחת לפני השטח.
ואספ, 1996 -
והדיאלוג המפורסם שסטיב כותב עליו
כאשר אביו בא לראות את הקרנת הבכורה של "השלומיאל".
זה נמצא ב"ואספ".
הילד צריך להכין מודל אדריכלי בשביל בית הספר.
הוא מראה אותו לאבא שלו, "מה אתה חושב?"
טוב, אתה לא פרנק לויד רייט.
אז יש אבן בנעל של המשפחה הזו
שנראית מקסימה לגמרי,
ומדובר במרחק הרגשי העמוק
והקור שנושב פנימה.
המשפחה שלי, גרנו בטקסס והייתי בן חמש
ואימא שלי ממש רצתה לעבור לפה.
היא רצתה שאבא שלי יעבוד בקולנוע.
ואז עברנו למחוז אורנג' וקנינו בית ב-16,000 דולר.
אז הוא עבד בנדל"ן?
זה היה התחום המשגשג.
רוב הזמן הוא לא יכול היה לפרנס משפחה
ממה שהוא היה יכול להרוויח בתיאטרון.
אני לא זוכרת חיבוקים.
אני לא זוכרת חיבה.
הילדה שלי גורמת לי לכל כך הרבה אושר.
תהיתי מה עבר על אבי מכיוון שהוא לא הרגיש ככה.
יש חלקים ב"ואספ" שבהם המשפחה יושבת לאכול.
שתיקה סביב שולחן האוכל.
חוסר העניין של האב.
אני חושב שאחד הדברים הכי טובים שכתבתי הוא האב.
הבן שלו רוצה לקנות אופניים והוא אומר,
"אתה צריך לעבוד בשביל זה. אתה צריך לשלם על זה."
והבן אומר, "קיוויתי שאולי..."
"אתה מבין, בן, אופניים הם מותרות.
"אתה יודע מה זה מותרות?" "לא."
מותרות זה משהו שיש לך שאנשים מתעצבנים מזה שיש לך אותו,
כמו הדשא הירוק מאוד שלנו. זה מותרות.
אני מניח שהוא יכול להיות פחות ירוק, אבל לא בזה מדובר.
אני עובד על הדשא הזה.
אולי יותר משאני צריך. אני מבזבז עליו קצת כסף.
אבל זה מותרות עבורי, בחוץ, שמעצבן אחרים.
אני זוכר שאבא שלי התעצבן עליי מאוד
כיוון שקניתי מכנסיים קצרים שעלו ארבעה דולר.
והוא רתח מזעם.
זה היה סכום ענקי. אבל הרווחתי אותו בעצמי.
אבל מאותו הרגע, לא לקחתי כסף מההורים שלי, אחרי גיל עשר.
"מה שאני מנסה לומר זה שאתה צריך לעבוד בשביל מותרות.
"אז אם אתה רוצה את האופניים האלה, תצטרך לעבוד בשבילם. עכשיו..."
...יש לי חלקה קטנה במרכז העיר ששייכת לנו כבר כמה שנים,
ואם אתה רוצה ללכת לשם אחרי בית הספר בסופי שבוע,
ולבנות שם בניין, אני חושב שנוכל לקנות לך את האופניים האלה.
אלוהים! - כן, אני יודע שאתה מתרגש.
לא קל לבנות בניין, בן,
אבל אלו המסורות העתיקות שעברו
מתושבי גונדוונה שחיו בערבות גולגולתא,
בהתבסס על חוקי חמורבי,
אשר נכתבו בכתב יתדות על שערי בבל...
"...ואשר הסקנו מכתב הסתרים של השאלות של הספינקס.
"הם נאספו מהאינקונבולה של רטדולט
"אשר הועבר אליי על ידי מרקוריוס המהיר..."
רוב האנשים שיש להם אבן בנעל
חולצים את הנעל ומוציאים את האבן.
אבל אמנים משאירים את האבן שם ומייצרים ממנה אמנות.
אתה יודע?
עד שבסופו של דבר, היא מפסיקה לכאוב כל כך.
המילים של "איזו מסיבה טובה" הופיעו על קיר הסלון שלי בדם,
והם נכתבו על ידי אלוהים בעצמו ונחקקו במרית הקדושה של הבונים החופשיים.
בן, אנחנו לא מדברים הרבה.
למעשה, עד כמה שאני זוכר, מעולם לא דיברנו.
אבל תהיתי לפני כמה שנים,
ולמרבה הצער לא יצא לי לשאול אותך עד עכשיו,
אבל תהיתי...
מה אתה מתכנן לעשות עם חייך?
אני לא יודע אם זה טוב או לא.
זה נהדר. זה פשוט מושלם.
אני לא יודע הרבה על אבא שלי.
רק רוצחים בבניין, 2021 -
אבל אני לא חושב שהוא היה אדם טוב.
וזה רדף אותי במשך כל חיי.
4 בינואר 1996 "אבא" היקר, -
כתבתי את זה... בוא נראה, באיזו שנה? 1996.
אז זה הרבה לפני האוטוביוגרפיה שלי.
ואני חושב שבדרך מסוימת זו חזרה לקראת חלקים באוטוביוגרפיה,
לקראת כתיבה על אבא שלי ועל חיי הבית שלי.
"אבא" היקר.
שמתי את "אבא" במירכאות כי כשהייתי קטן,
נאמר לי לא לקרוא לך אבא אלא גלן.
אז גדלתי בלי אבא.
גדלתי עם גלן.
כן, המכתב הזה מתחיל... מלא בהאשמה.
והוא מסתיים בהבנה.
כן, הוא מדבר על כך שהעבודה שלי
הייתה ניסיון לקבל את אישורו.
חבר שלי, טרי, אמר בשלב מסוים,
וזה שינה את הגישה שלי כלפי ההורים שלי.
והוא אמר, "אם יש לך משהו להגיד להורים שלך, תגיד את זה עכשיו,
"כי יום אחד הם ימותו."
זו התקופה שהתחלתי לבקר אותם ולדבר איתם באופן שיטתי.
הלכתי איתם לאכול צהריים.
אתה מבין מה עבר עליו.
אלה חיים של תקוות וחלומות.
והוא היה נתון תחת לחץ עצום לפרנס את המשפחה.
הלחץ בטח היה בלתי ייאמן.
אימא שלי רצתה לעבוד.
אני זוכר שאבא שלי אמר לאימא שלי, "אשתי לא תעבוד".
זה כמו משפט מסרט.
יש לי סימפתיה אדירה לאבא שלי
כיוון שלא היו לו האמצעים להגשים את החלום שלו.
איך אתה מרגיש בקשר אליו היום?
אני... אני מחבב אותו.
היה לו חוש הומור נהדר.
לא היה לי מושג.
ו... כן, הלוואי שיכולתי לדבר איתו שוב.
המחמאה הכי טובה שקיבלתי אי פעם
הייתה כשכתבתי סיפור על אבא שלי ל"ניו יורקר".
וקיבלתי מכתב מאישה והיא אמרה...
ריאיון לרח' 92 וואי -
"קראתי את הכתבה ונתתי אותה לבעלי והוא קרא אותה.
"ואז הוא אמר..."
אני מצטער.
קח את הזמן. תשתה מים.
אני שונא שאני מופיע בטלוויזיה.
לא, הוא אמר, "מה המספר של הבן שלנו?"
ואו.
אנחנו מתקרבים לסוף? - כן, נסיים עכשיו.
אם נמשיך, אתאבד.
שאספר לך על החלום שלי?
חלמתי שאישה לקחה אותי לשדה פתוח כדי להראות לי את הקבר שלי.
והקבר היה פתוח ושכב שם שלד, השלד שלי.
ולשלד היה חיוך גדול על הפנים.
והסתובבתי לאישה ואמרתי,
"האם אפשרי למות מאושר?"
והיא אמרה, "כן".
ואני אמרתי, "מה אני צריך בשביל למות מאושר?"
והיא אמרה, "הרפתקה".
ואז אמרתי, "כלומר, לראות מפלי מים ולהסתובב ברחבי העולם?"
והיא אמרה, "לא, אנשים".
אז בוא נתאמן על זה כי אנחנו צריכים לנגן את זה בעוד שבוע.
כשהתחלתי לנגן בבנג'ו שוב, אחרי הגירושים,
חשבתי, "תהיה עליי ביקורת".
זה מה שקורה.
אני חלוד בגלל הקורונה.
"קומיקאי הופך למוזיקאי", אי אפשר לחשוב על משהו יותר גרוע.
זה נשמע לי טוב. - עברה שנה וחצי.
אני יודע, אבל יש שם טעויות קטנות.
אני לא רוצה שבלה פלק ישמע את זה.
ולא הייתה ביקורת.
נאשוויל, טנסי -
אליסון בראון מוזיקאית -
אם יש חוט שעובר דרך כל הדברים שסטיב מעריך,
זה החוט של הקושי שבהישג.
סוג האישיות שמתענג מהתמקצעות במשהו,
להיכנס עמוק למכניקה עד שאתה מבין באמת איך זה עובד
ואז אתה נפטר מזה, לעיתים קרובות, כי התמקצעת בזה.
כשאני שומע אותך מנגן בבנג'ו...
אני מתחרט עכשיו שלא המשכתי עם האהבה הראשונה שלי
לכלי מוזיקלי
כי יכולנו לנגנן יחד.
מה זה היה? - כד.
רווק מספר שתיים. תשלים את המשפט.
"זה אולי נשמע קצת מוזר, אבל..."
"אני עירום עכשיו."
זה...
משחק ההיכרויות -
תמיד נפשנו איתו בסן ברתלמי.
אפריל גורניק ציירת וחברה -
אני ואריק וסטיב נסענו לשם.
סטיב הרווק לא רצה להיות סטיב הרווק.
כלומר, זה בטוח.
הוא פגש אישה, ואם היא קראה ספר,
הוא חשב, "אולי כדאי שנצא יחד".
היי.
שמתי לב לספר שאת קוראת. "ראש העיר קסטרברידג'".
זה חתיכת צירוף מקרים
כי כתבתי את עבודת הגמר שלי על תומאס הרדי בשנה האחרונה...
כמה זמן אתה בחור בודד?
אני רוצה להכיר מישהי שאני יכול לדבר איתה, רק להכיר אותה.
לחיים.
אני לא יכול לשלוט בזה שאני לחוץ.
למה? אתה לא עושה שום דבר לא בסדר.
את אוהבת ללכת בפארק?
בגשם! - אלוהים!
אני רוצה שתראי את "איש המוזיקה".
כי... - ראיתי אותו, אני אוהבת את "איש המוזיקה".
אני זוכר דייט אחד שהיה לי עם אישה.
ויצאנו לארוחת ערב והיא ישבה ליד סטיבן ספילברג.
ונראה שהם הסתדרו טוב.
והאישה הזו תמיד אהבה להתווכח.
וזו לא האישיות שלי.
אז אנחנו נוסעים הביתה והיא אומרת,
"למה אתה לא יכול להיות יותר כמו סטיבן ספילברג?"
תחייך, בן...
חשבתי, "טוב, אז זה הסוף של זה".
זה טוב. - כולם הציעו פחות מדי.
אני...
דברים יקרו.
אני משחק בכעס.
אתה נהיה מרושע.
יש לי... בחיים לא הייתי אומר שלוש.
שתיים.
אחד פחות? - אחד פחות.
חוץ מאן, זה באמת...
קשישים שמשחקים קלפים.
אל תיקח את הזמן, קדימה.
כן, אבל מי מדבר כמו קשיש?
אני סוג של צעיר שמאלתר.
ואתה זה שאומר, "לא סופרים ככה! אומרים..."
"אומרים אחת..." - זה "הזוג המוזר".
אני יודע. - כן.
אומר לכם דבר אחד שלמדתי... מזה.
אני לא רוצה להיות יוצר של סרטים תיעודיים.
הרעיון של לשבת פה
ולמצוא משהו אחד קטן ששווה משהו באמצע...
אז איך פגשת את אן?
זה מצחיק כי בהתחלה אתה ממלא את החסר,
כי פגשתי אותה רק ב... - בטלפון. כן.
עבדתי כבודקת עובדות ב"ניו יורקר".
הדבר הראשון שלו שבדקתי היה סיפור
שבו מישהו מקבל דוח חניה שיוצא לגמרי משליטה.
התקשרתי אליו ואמרתי,
"אני יודעת שזו קומדיה ושזה לא אמור להיות מציאותי,
"אבל אם אתה רוצה להפוך את זה למדויק לחלוטין,
"הנה מה שאפשר לעשות." והוא אמר,
"בהחלט. בואי נהפוך את זה למדויק לחלוטין וגם למגוחך."
ואז הפכתי לאדם הקבוע שלו.
הוא כתב משהו על המשפחה שלו שהיה ממש אישי.
דיברתי עם אחותו, מלינדה. דיברתי עם כל מיני אנשים על זה,
והתחברנו מאוד בטלפון.
אני זוכר שאמרתי לפסיכולוג שלי שיש אישה שתקועה לי בראש.
היינו בסן ברתלמי והוא בילה את כל החופשה בלהגיד,
"אן סטרינגפילד, אן סטרינגפילד. נכון שאתם אוהבים את השם הזה?"
כמה חודשים לאחר מכן הוא הזמין אותי לארוחה קבוצתית שהוא ערך.
שנינו הגענו מוקדם
והבאתי את התשבץ של "הניו יורק טיימס" איתי,
במחשבה שאהיה האדם הראשון שם ואשב ואפתור את התשבץ שלי.
הוא כבר היה שם ופתר את התשבץ של "הניו יורק טיימס".
יש בטח רשימה קצרה של אנשים שחושבים,
"קסמים, בנג'ו. זה הבחור בשבילי."
אבל אני... אני ברשימה הזו.
יש לו טריק של שני קלפים.
הגב והפנים, שני קלפים.
אני חושבת שזה אחד הדברים הכי יפים שראיתי,
ואני עדיין לא ממש מבינה איך עושים את זה.
מה שאעשה זה שאקח את הקלף הזה...
אקפל אותו ככה כך שהפנים יהיו בחוץ.
ואקח את הקלף הזה...
ואקפל אותו לשניים...
כך שהפנים בחוץ.
אחליק את זה פנימה ככה.
אני קצת מגושם, לא עשיתי את זה כבר שנים.
עכשיו הגב בחוץ והפנים בפנים.
עכשיו, הנה החלק המדהים.
אם לוקחים את הקלף ודוחפים אותו החוצה...
רואים שהקלף הפוך.
יש את גב הקלף וכל הקלף.
הקלף כולו, עליי לומר. הופכים את זה.
עושים את זה שוב. דוחפים.
הקלף הפוך. ושוב, הקלף כולו.
החלק המדהים בזה הוא...
החלק היחיד שהפכנו הוא החלק שדחפנו.
אז...
הנה החלק שעבר,
והנה החלק שלא.
אפשר...
הנה.
מישהו בפלורידה לימד אותי את זה. הייתי במועדון.
הוא הראה לי את זה וזה הדהים אותי.
והוא אמר, "אראה לך איך לעשות את זה".
ואז הוא הראה לי איך לעשות את זה,
ועדיין לא הבנתי איך לעשות את זה.
מאוחר יותר החודש בניו יורק, יש מופע של סטיב במט.
אלה מינג... סליחה, קרמיקה סינית.
קרמיקה סינית. מינג זה חלק מזה.
כן. והאם אפשר
לשאול אותך מה... המחיר של הדברים האלה?
אני לא אוהב לדבר על השווי של דברים
כי אנשים מתחילים להסתכל על משהו
והם רק מסתכלים על השווי שלו.
כמו ציור נהדר, הוא שווה ארבעה מיליון דולר או משהו.
אז אני אומר שהם מתחילים בסביבות 300,000
וזה יכול להגיע למיליון או אפילו שניים.
שני מיליון דולר? זה לא ייאמן.
כן. השווי שלהם הוא...
למשל, היצירה הזו מאחורה... אוי, אלוהים.
וינסלו הומר זרמים נגדיים -
יש לו עין טובה. אתה יודע על הדבר ב...
אולי פרס מארק טוויין? זה היה משהו בוושינגטון.
וכולנו היינו ב... הייתה ארוחת ערב... ב...
לכן אני לא האדם המתאים לספר לך את הסיפור,
אבל מישהו אחר יספר לך את הסיפור וזה יהיה יותר טוב.
אז הייתה ארוחת ערב בגלריה הלאומית, בסדר?
בערב לפני כן, הוא קיבל את פרס מרכז קנדי ויש שם בערך 200 אנשים,
יש ארוחת ערב גדולה, והציורים מסביב לקיר.
ואישה אחת נעמדת ואומרת, "העניין בקשר לסטיב, לא תשימו לב,
"אני מתערבת שהוא יכול להגיד מה השם של כל צייר בקיר פה."
וסטיב נעמד.
והוא התחיל להסתובב מסביב לקיר.
"הופקינס, ווטקינסון, וילקינס, ג'וליי."
והוא הסתובב ואמר את השם של כל צייר על הקיר,
בכל רחבי הגלריה... הלאומית.
זה היה מדהים.
מה המקום של אמנות בחייך היום?
זה בהחלט במקום השלישי.
אישה ומשפחה ומופעים.
כתיבה, הדבר שלנו. החיים האמנותיים.
וזה תחביב...
טוב שמאוד מסיח את הדעת.
איפה הוא היה קודם?
במקום הראשון.
אתה אוהב לשבת ולהסתכל עליהם ועכשיו אתה משתף אותם.
מה הקטע?
האוסף הפרטי של סטיב מרטין -
זה אישי מאוד, פרטי מאוד ו...
חוץ מאולי... עד עכשיו.
מה שהשתנה הוא שפגשתי את אשתי.
האני הפרטי יכול היה ללכת למקום אחר.
האמנות כבר לא הייתה צריכה להיות הישועה שלי.
אתה מדהים. אתה יוצר את כל האמנות הזו
וזה רק כדי להרשים אנשים, להראות לאנשים
שאתה לא רק קומיקאי? - כן, נכון.
תמיד רציתי לשאול אותך את זה. אנשים אמרו לי לשאול
וחשבתי, "למה? כולנו יודעים את התשובה".
מי זה דה קונינג?
דה קונינג הוא צייר אמריקאי חשוב...
ראית את הסרט "פולוק"?
ראית את הסרט
"חיי מיכלאנג'לו" על מיכלאנג'לו?
ראיתי את "מאדאם אקס" עם לנה טרנר.
וברקע, היה ציור מופשט נפלא
שכולם העמידו פנים שאכפת להם ממנו.
ואני חושב שזה היה של דה קונינג.
"איבדתי עניין בסרטים בדיוק באותו הזמן
"שהסרטים איבדו עניין בי.
"אחרי ארבעה עשורים, סוף סוף מיציתי את העניין שלי בסרטים,
"האמונה העמוקה שהצדיקה את השקעת הזמן
"שחצצה את הביקורות הצורבות החוזרות,
"שהגנה עליי מהשיפוטיות של הקופות.
"ובסוף נגמר לך הדלק.
"להתראות, סרטים, נהנינו מאוד."
אני אוהבת את זה. אני אוהבת את השורה האחרונה.
אפשר לכתוב את זה עם הערות שוליים קטנות.
זה חייב להיות שם. - לנופף לשלום.
זה חייב להיות שם.
עדיין לא מצאנו שם.
חשבתי שכן. - זה בטוח ב-100 אחוז?
"זיכרונות מהסרטים והסחות דעת אחרות".
מה קרה ל"מספר אחד הולך" או...
זו הייתה אפשרות. - כן.
"מספר אחד הולך".
אני עדיין אוהבת את הרעיון שלך... בפוזה הגמישה.
כן, גם אני ו...
זה ספר על קריירת הקולנוע שלך.
זה מה שאנשים חושבים שיהיה סימן הזיהוי...
עכשיו אני לומד מה אנשים חושבים עליי.
בדיוק. כן. - אתם יודעים...
כן. תצלם.
זהו זה. זה בדיוק...
הוא יכול לצלם תמונה? - טוב.
מספר אחד הולך חיי בקולנוע והסחות דעת אחרות -
מספר אחד הולך! -
לרוב אתה מתחתן, מביא ילד לעולם, עובד,
ואז הילד שלך גדל ואז אתה בן 60 או 70,
והילדים יוצאים מהבית.
החיים שלי הפוכים לגמרי.
עבדתי קשה מאוד בשלב מוקדם
ועכשיו יש לי נישואים מאושרים
וילדה נהדרת בצד הזה.
ו... אני אוהב את זה.
את אלה סיימנו.
אני חותם...
על 6,000 כאלה.
לא, באמת? - כן.
אבל סידרתי את האייפד ואני פשוט עושה את זה
ולפעמים אני... בזמן ארוחת הצהריים.
אתה לא יכול לעשות מיקור חוץ?
לא, זה... זה לא יהיה בסדר.
אז ספרנו והיו לך 27 ילדים בסרטים.
הורים במשרה מלאה -
אבי הכלה אבי הכלה 2 -
12 במחיר אחד 12 במחיר אחד 2 -
דיברתי על זה לפני כן? על איך האבהות בסרטים
סללה את הדרך לאבהות אמיתית?
אתה ילד כמו שאני הייתי.
יש לך הרבה דאגות, זה הכול.
הורים במשרה מלאה -
התחלתי להשתתף בסרטים עם ילדים.
ואהבתי אותם, אבל חשבתי,
"זה מושלם. אני מקבל אותם במצב הכי טוב שלהם."
שלוש שעות ביום, ואז ההורים צריכים ללכת הביתה
ולהתמודד עם כל השאר, וידעתי שזה קשה.
אני בסדר, אבא!
לא, תעלה לשם עכשיו, אתה לא יוצא מהשער. אתה מקורקע.
ואז לדיאן קיטון היו ילדים.
ואני זוכר שישבתי שם, הבת שלה שיחקה בחצר,
וחשבתי, "אני יכול לראות ילד משחק בחצר האחורית".
זה היה נהדר, ונראה שהוא התעניין
והיה חמים מאוד...
דיאן קיטון שחקנית -
כלפי דיוק, המשוגע הקטן.
הוא היה נהדר.
בשבילי, זה היה כאילו, ואו, הוא פשוט היה אדיב.
אתה יכול לדמיין את עצמך כאבא. - כן.
את חושבת שזה מצחיק? את שובבה, שובבה, שובבה!
כשהבנתי לראשונה שהוא מישהו שאולי ארצה להיות איתו,
חשבתי, "טוב, לא היה לו ילד עדיין".
אם אני רוצה להיות איתו, זה כנראה לא יקרה.
זה משהו שחשבתי עליו בתוך תוכי וחשבתי,
או שאצא ממערכת היחסים הזו
או שאשכח מהרעיון הזה.
אני לא חושבת שהוא חשב שהוא יביא ילד לעולם.
זה מעולם לא עלה בדעתו.
אולי מכיוון שהילדות שלו לא הייתה אידיאלית
והוא לא רצה להעביר את זה הלאה.
הוא לא ראה צורך להביא ילד לעולם.
ג'ורג'? - נינה?
מותק, אני צריכה לדעת איך אתה מרגיש בקשר לכל זה.
אין להם נקניקיות!
אלוהים. לא...! בן!
לא!
אני מרגיש נהדר בקשר לזה. אני לגמרי בקטע.
באמת?
בהחלט.
הוא התקשר אליי ואמר, "את יושבת?"
אמרתי, "כן". הוא אומר, "טוב, יופי.
"יש לי חדשות גדולות." "מה"?
יהיה לכם תינוק.
"אן בהיריון". אמרתי, "מי האבא?"
דברים כאלה לא קורים לגברים בגילי.
בחייך, לפיקאסו היו ילדים כשהוא היה בשנות ה-70 לחייו.
טוב, פיקאסו. כלומר, פיקאסו.
הוא האדם היחיד בהיסטוריה שהיו לו ילדים בשנות ה-70 לחייו.
אבל הוא אמן. הוא יכול לעשות כל מה שהוא רוצה.
אני... אתה יודע, אני... אני בחור רגיל.
אני חושב ששמרתי את ההודעה הקולית כשהוא התקשר מבית החולים.
העובדה שהוא התרגש כל כך והרגיש בנוח עם זה,
זה הדבר הכי טוב שיכול להיות.
תדחפי. - הנה התינוק.
יופי. הנה.
זו ילדה! יופי. ברכותיי, אימא.
הפעם הראשונה שראיתי אהבה אמיתית בחיי
הייתה אחרי שהתינוקת נולדה.
זו ילדה.
אני אוהב ילדות.
הסתכלתי על אן והיא החזיקה את התינוקת
והיא הסתכלה על הפנים שלה,
ולא היה אף אחד אחר בעולם.
אז תבכי פעם אחת אם זה מצחיק פעמיים אם לא, טוב? -
אני כל כך גאה להיות פה בוושינגטון
שלאחרונה גיליתי שהיא בירת האומה.
ועל מנת לקבל את פרס מארק טוויין הנחשק,
שזה הפרס המשמעותי האמריקאי היחיד לקומדיה,
חוץ מכסף.
זה היה מעניין כי סטיב שונה.
המסלול שלו שונה לחלוטין.
הוא בהחלט התרחק מסטנד-אפ. אבל לא באמת.
אומרים שאמנות יצירת הסרטים היא שיתופית...
פרס אוסקר לשם כבוד -
אז המשמעות שבחרו להעניק לי פרס הערב היא...
שזה לא נכון.
הוא אוהב לעשות את זה. הוא פשוט כל כך מצחיק.
הוא עדיין קורע מצחוק.
ממזר.
ואני...
מקבל את הפרס הזה בצניעות.
פרס הקומדיה האמריקאית למפעל חיים -
והדבר היחיד שיכול היה לשפר את זה
הוא אם היו עוד מועמדים...
כך שאוכל להרגיש שניצחתי מישהו.
תודה רבה.
שלום. מה נשמע? - היי, סטיב, אני ברנדי או'טול.
נעים להכיר. - מה נשמע? נעים להכיר.
אתן לך סיכום קצר
של מה שאנחנו עושים היום. - טוב.
כמובן שנתחיל עם ריאיון האמי, שנמשך עשר דקות.
כן. - בוא אחריי.
אז יהיה לנו את זה, תפאורת המעלית של האמי.
נהיה שם כמה זמן ונצלם תמונות קבוצתיות ולבד.
טוב. - נבצע החלפה שם.
טוב. - זה יהיה מהיר מאוד.
הכול...
יש רגע שאתה כבר לא רוצה להופיע מול המצלמה יותר?
אני נזהר מזה, אבל אני בתוכנית טלוויזיה עכשיו.
אני יודע. - ושם אני יכול לשחק מישהו אחר.
טוב, מה עכשיו? מלתחה?
אה, היי, סלינה.
אני חושב שאני איראה טוב בזה.
אנחנו צריכים להחליף בגדים. - אתה תיראה מגניב בזה.
כן. היי. איך קוראים לך?
כן. אמבר.
לא התכוונתי לשחק בו, ואז הם אמרו, "אתה מוכן לשחק בו?"
אמרתי, "אעשה את זה אם אוכל לעשות את זה בניו יורק,
"אני לא יכול לעזוב את הילדה שלי.
"אני לא יכול לצאת לצילומים קבועים באטלנטה למשך שלושה חודשים."
אבל חשבתי, "ככותב אהיה שם כל יום בכל מקרה".
מרטי. - כן?
הסרט התיעודי צריך ריאיון של שעתיים איתך והופעה.
"למה עשיתי את זה? היה לי חלום"
אני חושב שלא נעשה את זה. אבל תודה.
חמוד.
אנחנו אוהבים את הצחוקים. כן. זה כל כך טוב.
גבר צעיר?
זה כמעט בלתי אפשרי. אני בן 76.
כן. - ויש לי תוכנית טלוויזיה מצליחה.
כן. - זה לא... זה לא קורה.
לא, זה קורה. - כן.
זה קורה? - בטח.
מי בן 76 ויש לו תוכנית טלוויזיה מצליחה?
ג'יין פונדה ולילי טומלין.
זה נכון. בהחלט.
אני חושבת שהוכחתי את זה. - כן.
אני חושב שניצחת ואני רוצה... - אני חושב שניצחתי הפעם.
...להגיד שזה היה נהדר. - אני אוהב את זה.
מכתב מאביו של סטיב -
הוא מעודד אותי להביא ילד, עכשיו 1996.
אז זה... יקרה בעוד הרבה שנים.
אם בשנות ה-60 יש לך ילדה בת שלוש,
לא תהיה מעורב בגירושים.
מערכות היחסים שלך היו יציבות ואחראיות מדי
כדי שתגיע למצב כזה.
אם אתה חושב שרוג'ר חשוב לך,
חכה עד שיהיה לך ילד.
אתה לא לומד רק מהטעויות שלך.
אני יודע שתלמד הרבה מהטעויות שלי
כי אתה תלמיד נהדר של הטבע האנושי.
היי, זה אבא.
היום ה-18 במרץ 2020. - זה סטיבי!
הודעות של סטיב לבתו -
ואנחנו בסנטה ברברה... - סטיבי מוסר לך ד"ש!
הרגע הבנתי שמעולם לא אמרתי לך שאני אוהב אותך, נכון?
מעולם לא? אני לא מאמין.
בכל מקרה, אני אוהב אותך, ואת...
אני אוהב אותך ואת אימא, רק רציתי שתדעי.
אין לי מושג אם אני אבא טוב או רע. אני לא חושב שאני אבא רע.
אני לא יודע מה זה אבא טוב.
אבל... אני אבא אדיב.
הוא עושה קסמים במסיבת יום ההולדת שלה.
אבל... נראה שהיא לא מתייחסת לזה.
אני זוכר את החוק שלי.
לעולם לא להופיע בפני ילדים מתחת לגיל שמונה.
בדיוק. - כן.
הוא מלמד אותה לנגן בבנג'ו.
אם היא עצובה בגלל משהו, הוא יכול לתקן את זה.
הוא יכול לתקן את זה בכך שהוא מצחיק אותה.
זה מדהים.
כשאחזור, המצב ישתנה.
בהחלט, בלי כיף, בלי משחקים,
רק עבודה קשה מאוד.
הוא נותן לה לעצב את השיער שלו הרבה פעמים ואז הוא אומר,
"אני נראה טוב, נכון? כי אני רוצה להיראות טוב בשביל אימא",
והיא אומרת, "אתה נראה כל כך טוב".
הוא יכול להיות הדברים שהוא רצה מאבא שלנו.
הילדה הזו תמיד תחווה אהבה.
מה דעתך שהבת שלך תופיע בסרט?
אני שונא את זה.
יש יותר מדי אושר בחיי המשפחה כדי לסכן את זה בדרך כלשהי.
אני חושב שאנשים מבינים שאתה לא רוצה להראות את הילדים שלך.
אבל אני מבין שזה חלק מהסיפור,
אז בוא נשתמש בדמות גפרורים כדי לייצג... ילדה.
תכינו את הכרטיסים.
המופע עדיין באורך שעה ו-55 דקות.
ואני מרגיש שהאורך האידיאלי הוא שעה ו-48 דקות.
אני מניח שאתה יכול לקצר את הקטע עם הבנג'ו.
אבל יש לי שותף עכשיו.
זה הופך את הכול להרבה יותר קל.
ואם ננסה משהו חדש וזה לא יצליח...
כן.
יש לי שותף שאני יכול להסתכל עליו ולהגיד... "אה".
מה יקרה אם מרטי ימות?
למה אני צוחק?
מה תעשה אז?
כנראה שאפסיק. אני רציני.
באמת? - כן.
מה אעשה? זה כאילו...
אני לא יודע, אני לא רואה את הקריירה שלי כ... "חזרתי!"
אני לא יודע.
זה מדהים, באמת.
היית עושה סטנד-אפ לבד,
ואז גילית שאתה אוהב לעבוד בצוות.
אחת, שתיים, שלוש, אתה שומע אותי, סטיב?
כן.
אין צורך בגישה הזו... - אתה ממש פה.
אמרת שלא שמעת אותי אתמול בערב.
אתם צריכים להתרחק מהשמש.
האמת שלא כל כך חם.
"אנחנו שמחים כל כך..."
זו הסיבה שאני לא לובש את זה.
הקנדי היחיד שהיה טיפש מספיק כדי לדחות את "שיט'ס קריק"...
"לסרב ל'שיט'ס קריק'?" ל...
"לסרב"? - זה מה שאמרתי.
"אבדוק שהמכונית במוסך שלך
"ואשמח לעיסוי בישבן"
זה יותר טוב? - לא.
חמש דקות. - לא. תבדוק את המכונית... מה עוד?
במקום זאת, תניח את הזרוע שלך עליי ואני...
כן, זה בסדר, כן, אני אוהב את זה.
"אנחנו רוצים קולנוע ביתי והוא צריך קפה לחוקן שלו"
אבל אנחנו מאריכים את זה. - אני יודע.
אז לא עשינו כלום.
שפשוט אומר, "לעזאזל עם החתול שלך" ואמשיך הלאה?
"לובשים
"תחתונים סקסיים" -"לבנים סקסיים"
איך זה נקרא? מה זה? - תחתונים.
תחתונים.
איך זה עובד? אז הם מצלמים אותך הרבה, נכון?
כן. - ואז הם חותכים את החלקים
שבהם אתה משעמם ושקוע בעצמך.
מה אתה רוצה לומר?
אני רק אומר שזה יהיה מאוד קצר...
כן. - זה יהיה באורך 12 דקות.
לא. הכי טוב שזה יצא אחרי שאמות. זה מה שהם מקווים שיקרה.
אני חושב שתחיה... עוד הרבה, הרבה, הרבה, הרבה זמן.
אני לא חושב שהשנים האחרונות יהיו יפות.
אני חושב שתבהה הרבה באוויר...
כן. - ...ואני אסרק את השיער שלך.
השיער שלך יהיה ארוך מאוד.
ואתה תשאל, "מה התקע הזה?"
אני לא נלחץ, אני נהיה חסר סבלנות.
פעם אחת מרטי ואני נסענו ל...
טקס פרסים או משהו ביחד.
ואני אמרתי, "אני יכול לעצור". והוא אמר, "למה?"
"אני לא רוצה להרגיש לחוץ יותר."
אתה יודע?
ואנחנו לא לחוצים, אנחנו מתרגשים.
אבל יש... את האדרנלין.
אלוהים, זה ממש אינטימי.
טוב.
גבירותיי ורבותיי, ללא עיכובים נוספים,
תמחאו כפיים לסטיב מרטין.
כן! תודה.
ועכשיו, גבירותיי ורבותיי, אני גאה להציג אדם שאני חושב
שהוא אחד מהשחקנים המגזימים ביותר בכל הזמנים.
אחד האנשים החרוצים ביותר בעסקי השעשועים
כי זה לא מגיע לו באופן טבעי.
אדם שהופיע באין ספור שני סרטים מצליחים.
והקנדי היחיד שהיה טיפש מספיק כדי לסרב ל"שיט'ס קריק".
הנה הוא, מרטין שורט.
אלוהים. זה כל כך... - אני אוהב את זה, אני הכי טוב שיש!
תודה, גבירותיי ורבותיי!
מרטי ואני קוראים למופע הזה, "לו חסכנו כסף, לא היינו פה".
נכון.
ואם אוכל לומר לך, סטיבן הצעיר... - בטח.
אתה נראה נהדר.
תודה. - באמת.
ואני מניח שזה היתרון שבלהיראות בן 70 מאז שהיית בן 30.
וזה כזה כבוד גדול עבורי לעמוד ליד אדם
שהוא סופר, מחזאי, מוזיקאי,
מלחין וקומיקאי אגדי.
ותן לי לומר...
תן לי לומר איזה כבוד גדול זה עבורי לעמוד ליד האדם
שעומד ליד האדם הזה.
זה היה מדהים כי זה היה...
היה לנו יותר חומר וזה היה מופע קצר יותר מאתמול בערב.
זה היה מופע קצר יותר מאתמול בערב באיזה עשר דקות, נכון?
אתמול בערב היה קצר יותר מהערב.
רגעים של טפיחה עצמית על השכם הם מעטים ונדירים.
כשהוא יורד מהבמה אחרי מופע,
יש הערכה שלמה.
והוא אומר, "נכניס את הבדיחה החדשה הזו ברגע הזה,
"והקהל היה בקטע."
"זו הייתה הבדיחה שהצליחה."
במופע הראשון, בערך הצלחנו.
כן. - במופע השני, הצלחנו.
כן. - במופע השלישי, בערך הצלחנו.
אני מסכים ב-100 אחוז.
קודם כול, זה נקרא בלוז של הערב השני. אי אפשר להיות מושלם בכל ערב.
כשיש לך עבודה שאתה רוצה לעשות כמו שצריך, זה משאיר אותך בחיים.
ואני חושב שהסוד להישאר צעיר הוא להרגיש שאתה שימושי.
דרך אגב, ממש נהניתי ממך על הבמה הערב.
תודה. - אין בעד מה.
היי, אתה יודע מה אשמח לעשות? לעבוד איתך יום אחד.
אתם מפלרטטים.
לקחתי הפסקה של 30 שנה מסטנד-אפ.
ועכשיו חזרתי, אבל אני בוגר,
אז זו הגרסה הבוגרת.
האמת שזה יותר ישיר.
יש לי שאלה עמוקה בשבילך.
אז הייתי בן 65 בשבוע שעבר,
אם אתה מסוגל לדמיין, והילדים, כמובן, נתנו לי כרטיס מדיקר.
הקלטת פודקאסט -
שאני צריך עכשיו וכל זה.
זה היה מטריד כי זה היה
כאילו חיית את חייך בשני מסלולים, נכון?
החוויה האמיתית שלך מהעולם, שלא השתנתה,
והידע שלך שהזמן עובר, שפתאום הפך אותך,
באופן מסתורי, לזקן יותר משאי פעם חשבת שתהיה.
אז מצד אחד, זה בדיוק מה שאמרת, כי אתה חי בדרך אחת,
אבל יש לך מספר בראש שיש לו משמעות
ותמיד הייתה לו משמעות. - כן.
זה אומר שאתה זקן.
אבל גם, אתה חושב,
"אולי אחיה רק עוד... 25 שנה."
אתה מרגיש שונה בפנים משהרגשת
כשהיית בן 40 או 50 או בכל שלב אחר?
בגיל 40 חשבתי על המוות.
באופן נירוטי.
תחושה מזויפת של אבדון.
ועכשיו יש לי תחושת אבדון אמיתית.
אבל, המזויפת והאמיתית הן...
האמת שתחושת האבדון האמיתית היא הרבה יותר נסבלת
מתחושת האבדון המזויפת.
אז אתה...
שלום.
סליחה, אפשר להגיד שלום ולהתראות מהר?
היי, בואי לפה. - כן. סליחה, אנחנו...
את הולכת לאנשהו? - זה בסדר.
היי. שלום. - אה, את הולכת?
מה שלומך? - טוב.
אני מצטערת על ההפרעה.
אל תדברי שטויות. נוכל להשתמש בזה. - את יכולה להזכיר לי...
זו לא הייתה פרידה לא חשובה.
את יכולה להזכיר לי איך קוראים לך שוב?
טוב. אני יכול לראות את הפנים שלך?
כן.
תגיד לי על מה עוד אתה חושב.
"ביתו של קפטן אפטון" צויר ב-1982.
זה ציור של אדוארד הופר שהצלחתי לקנות לפני בערך 30 שנה.
ההתרשמות הראשונית ממנו היא שזה בית בודד על גבעה,
והוא מייצג בדידות מבודדת.
הבית הזה חסר חיים.
אבל יש משהו מוזר בו...
במשך השנים, באמת הצלחתי להסתכל עליו,
והדעה שלי בקשר אליו השתנתה.
ככל שהסתכלתי עליו יותר, חשבתי שהבית הזה נראה חי מאוד.
החלונות האלה פתוחים ויש רוח שנכנסת לבית
והווילונות מתעופפים.
ופה יש מרפסת שמש ואפשר לראות דרך החלונות
ואפשר כמעט להרגיש את רהיטי הראטן שם.
אז עבורי זה ציור מלא חיים.
קורה שם משהו וזה משמח
זה לא נותן תחושה מטרידה בכלל.
יש אנשים בבית ההוא.
ללדת ילדים, עבור כולנו,
אני חושב שזו הדלת הגדולה ביותר שעוברים בה בחיים.
אתה הופך מספינה בים
להיות פתאום חוף מבטחים ונמל עבור מישהו אחר.
אתה יודע מה התפקיד שלך.
זה פשוט... הבית.
תרגום כתוביות: יעל אביבי