Скільки коштував квиток?
- П'ять. - П'ять баксів?
Ви заплатили й очікуєте побачити професійне шоу,
тож не марнуймо час.
Покажемо професійний шоу-бізнес. Уперед. Гей!
Ви знаєте, що я...
Ця штука ввімкнена? Мікрофон працює?
Усе гаразд? Добре, пробачте.
СТІВ!
(МАРТІН)
Любіть мене!
ФІЛЬМ У ДВОХ ЧАСТИНАХ
І це повна імпровізація, ми нічого не репетирували.
Не репетирували.
Отже...
Що з вами, люди? Почуття гумору не маєте?
1. ТОДІ
Гей!
Знято.
Я маю ще дещо. Можна зняти ще.
Він робив людей такими щасливими!
ГОЛОС ДЖЕРРІ САЙНФЕЛДА
Він один із найбільших ідолів серед коміків усіх часів.
Він для мене — своєрідний вихід із 1960-х.
ГОЛОС ДЖОНА МАКЕЮЕНА
Ось дещо, що побачиш не щодня.
Знову можна було вдавати дурника.
Я вигадав дещо,
що повністю знищило б шоу-бізнес.
Це якби в людей замість двох рук
була одна по центру тіла.
Це знищило б шоу-бізнес, бо як би ми тоді плескали?
Ми б тоді...
МИ РОЗВАЖАЄМОСЬ!
Він переродив стендап.
ГОЛОС ЛОРНА МАЙКЛЗА
Таке трапляється нечасто.
Але він ніколи не вважав успіх чимось постійним.
Я завжди думав: «Так не буває».
Але це сталося.
І ще одне. Якщо ви купили мій альбом
і прийшли з надією, що я виконаю багато чого з того,
що є на записі, а я цього не зроблю,
то даруйте!
Гарного вечора!
Думаю, якби я мав наставника...
усього цього не було б.
Я просто хотів бути на сцені.
Коли я бачив сцену, мої очі широко розплющувалися
і я просто уявляв себе на ній.
Але запевняю вас — я не маю жодного таланту.
Жоднісінького.
Тож мені потрібен був інший спосіб потрапити на сцену.
Мені було, мабуть, десять чи одинадцять років,
коли я зрозумів, що можна піти до чарівної крамнички, придбати набір для фокусів,
сказати: «Добрий вечір, пані та панове», —
і ви в шоу-бізнесі.
Не хвилюйтеся, з реквізитом усе гаразд. Просто допоможіть мені.
Я хотів стати фокусником.
Проте я досить швидко зрозумів...
Коли кажу, що вони з'являються — вони з'являються.
«А! Люди люблять, коли фокуси не вдаються».
ОКРУГ ОРІНДЖ, КАЛІФОРНІЯ, 1955 РІК
Моє життя почалося, коли мені було десять.
Мій друг сказав: «У Діснейленді наймають дітей».
Я відповів: «Що?»
Так, у Діснейленді можливо все.
Уявіть собі: вам десять, ви ще нічого в своєму житті не бачили,
а тут Мікі Маус у квітах
і поїзд під'їжджає до станції, і... і...
і всілякі персонажі, й атракціони, і ракети.
Мене одразу ж найняли продавати газету «Disneyland News»...
СТІВ! (СЕРЙОЗНО)
...яку ніхто не хотів купувати.
Але найважливішим було те, що до 9:00 я вже був вільний
і решту дня міг провести в парку безкоштовно.
Я ходив на шоу «Золота підкова».
Там був комік. Його звали Воллі Боуґ.
То був перший комік, чий виступ я бачив наживо.
Це вірні друзі гравця.
Це нікого не залишає байдужим, і з ними можна заробити купу грошей.
Вони ніколи не підводять. Заціни, Ніагарський водоспадику.
З канадського боку.
Ніагарський волоспад узимку.
Я бачив його виступи сотні разів.
Що ще ви вмієте?
Середньостатистична нормальна людина надує кульку так.
Це середньостатистичні нормальні люди.
Є ще прямолінійні люди, вони...
Ви чули про рожевих слонів? Ось вам рожевий слон.
Він виглядає так. Слон — ось тут.
Судячи з оплесків, це вам нецікаво. Тепер...
Я фантазував, що сиджу серед глядачів,
а він захворів.
Хтось скаже: «Хтось знає його номери?»
І я охоче вийду.
Як тебе звуть?
Ти маєш ім'я?
Оскільки то був Діснейленд, думаю, він там не почувався, як на роботі.
ГОЛОС МЕЛІНДИ ДОББС, СЕСТРИ СТІВА
Здається, іноді він заробляв кілька центів, та йому було байдуже.
Він насолоджувався тим, що робив.
Для нього то була хороша можливість втекти,
бо в Стіва були невдалі стосунки з батьком.
Той зривав на ньому злість.
Я не пам'ятаю обіймів.
Я не... Я не пам'ятаю тепла.
Пам'ятаю, як у дитинстві я казав:
«Боже, у мене було щасливе, найщасливіше дитинство. Воно було таке щасливе».
А тоді пізніше я усвідомив: «Так, коли я був не вдома».
За найрадісніше місце на Землі, за Діснейленд.
А тоді мене взяли на роботу в чарівну крамничку.
ЧАРІВНА КРАМНИЧКА МЕРЛІНА
І це змінило моє життя.
Цілий день виконувати фокуси?
Та це... Це ж просто мрія.
З часом ви набиваєте руку.
Ми продавали всілякі кумедні штуки.
Кролячі вушка й обручі зі стрілами.
Ми виконували фокуси і мали колекцію жартів.
ТИХО, ГЕНІЙ ПРАЦЮЄ...
Мій друг, Джим Барлоу, весь час торохтів одну фразочку.
Він підходив до покупців і казав: «Можна ваші грошики? Тобто вам допомогти?»
Я перейняв усі його жартики.
Люди щось купували, і я казав:
«Ви наш сотий покупець, тому пакет — безкоштовно».
Такі всілякі дурнички. Але це Діснейленд і мені 15.
Мартін Магічне Диво! Підтримаймо його.
Я виступав на вечірках, де мої батьки грали в бридж, і перед скаутами.
Судячи з оплесків, вам не сподобалось.
Ми з Джимом Барлоу зібрали сотні жартів.
Ви могли б увімкнути магічну музику?
Більшість із них не нашого авторства.
Нагадаю, що якщо вам смішно — не стримуйтеся.
А якщо хочете вийти — двері замкнені.
Я думав, що говоритиму їх усе життя.
Я сказав: «Магічний». Не «трагічний».
Ось так! Один!
Два!
І — три!
ПЛАНИ — 1963 РІК 1. РАДА РІЗДВА ДЛЯ РІЄЛТОРІВ В АНАГАЙМІ
Я часто чую: «Просто будь собою».
Але хто знає сам себе?
Я — ні.
НОТАТКИ ПОСТАНОВКА — ПРОГНОЗ
«Добрий вечір, пані та панове, скаути.
Сьогодні я буду вашим чарівним ведучим.
Я Стів Мартін — ваш ведучий у цей вечір.
Візьміть візитівки. Дайте кілька штук тому, хто тут головний.
Жодних шоу для дітей до 8 років.
Надзвичайне шоу, більш ніж надзвичайне. Глядачі весь час сміялися.
Із квадратним колом не пощастило, та воно було під хустиною — і ніхто не помітив».
РОЗСЛАБСЯ, НЕ ТРУСИСЯ
Можна вигадати собі особистість і ставати нею на сцені.
Можна бути тим, ким захочеш.
- Зіграєте нам щось? - Звісно, так.
ГОРИЩЕ ДАСТІ, 1966 РІК
Ні, Тексе, на ньому грають не так.
Що ж. Ось так?
- Ні. - Ні.
Пам'ятаю, як я усвідомив:
«Здається, з магією я зайшов у глухий кут.
Схоже, що комедія дає більше можливостей».
Коли з'являєшся на телебаченні... Ой!
Коли з'являєшся на телебаченні, багато хто з артистів хвилюється.
А я не хвилююсь.
Не хочу, щоб хтось подумав, що це мене зачіпає.
Якщо хтось подумає, що я хвилююсь, це мене вб'є.
Я обожнював Джеррі Льюїса.
Я обожнював Лорел і Гарді.
А Ніколас і Мей були як мед для вух.
Пам'ятай: мамця тебе любить.
І я тебе люблю, матусю.
- Бувай, пупсику. - Бувай, матусю.
Були ще Ленні Брюс,
Боб Ньюгарт, Чарлі Чаплін, «Я люблю Люсі»,
Джек Бенні, Денні Кей, Боб Гоуп, Ред Скелтон,
Пітер Селлерс, Стів Аллен, Джекі Ґлісон.
Але я не мав абсолютно нічого спільного з тим, що робили вони.
Вірите, що я зіграю цю пісню задом наперед?
Ні. А ти можеш?
- Хочете подивитися? - Так.
Дивіться.
Я в окрузі Оріндж, від якого до Голлівуду 10 000 миль.
І я не мав власних анекдотів.
Без реквізиту я почувався невпевнено.
І я стоятиму й розповідатиму історію?
То як мені перетворитися на коміка?
ЯГІДНА ФЕРМА КНОТТА АПЕЛЬСИНОВЕ ПОВИДЛО
Коли мені було 18, я працював у малесенькому театрі
на ягідній фермі Кнотта. Він називався «Пташина клітка».
Там я познайомився з дівчиною —
і ми закохалися одне в одного так, як уміють кохати 18-річні.
Її звали Стормі Шерк. Зараз вона навертає людей у Християнство,
а її книги стали бестселерами.
СТОРМІ ОМАРТІАН «ІЗ ТЕМРЯВИ»
Тоді вона ще такою не була.
Тоді вона не була такою святошею.
І вона з великим ентузіазмом приймала нові знання й уміння.
Він був відкритий для нового.
ГОЛОС СТОРМІ ШЕРК
Я хотіла давати йому книги, які вплинули на моє життя.
Вона переконала мене прочитати «На жалі бритви».
«На жалі бритви» про чоловіка, що сумнівається в істині.
Неможливо бути щасливим, доки не відкриєш,
що щастя зароджується всередині нас.
Я не міг переказати цю книжку.
Усе, що я зрозумів, це: «Мене має цікавити сенс життя».
Я продовжувала його заохочувати. Я казала: «Ти такий розумник.
Ти мусиш піти в коледж. Там ти пізнаєш самого себе.
Там ти стільки всього дізнаєшся про себе й про світ довкола!»
Тож я наважився на серйозну життєву зміну.
Я вступив до університету в Лонґ-Біч і почав вивчати філософію.
У філософії все ламається.
Усе переосмислюється.
Усе. І мені це до вподоби.
Відчуття, що ти можеш вигадати щось грандіозне.
Отже, я почав піддавати сумніву єдине, що мав, — комедію.
Замість: «Чи існує Бог?» —
я думав: «Як стати смішнішим?»
Я запам'ятав головний елемент
моїх роздумів про комедію — підказки.
Ось так, бачите?
Хочу розповісти...
Колись я хотів стати атеїстом.
Передумав. У них немає свят.
Це те, що роблять коміки, щоб показати, що це кінець жарту,
і чи треба з нього сміятися, чи ні — своєрідна угода з глядачами.
«Добре, зараз треба сміятися».
Наприклад, кульмінаційна фраза.
Ви, мабуть, читали про те, де Елвіс Преслі пройшов армійський медогляд.
Тепер я почуваюся в безпеці, а ви?
Розповідаючи історію, ви створюєте напруження.
Елвіс — ходяча музика.
Коли лікар перевіряв рефлекси,
його коліно зіграло три куплети «Не будь жорстокою».
Кульмінаційна фраза знімає це напруження — і люди такі...
Це несправжній сміх.
Тож я подумав: «Що як створити напругу, але не скидати її?
Що як я отримаю справжній сміх?»
Такий, який буває з друзями, коли аж за боки хапаєшся.
Коли немає жодної домовленості. Просто смієшся.
Підказок не було.
Нічого не підказувало: «Це жарт». Вам просто хотілося хихотіти.
«Із чого ми сміємося?» «Не знаю».
Отже, я мав таку теорію.
«Що як підказок не буде і я просто продовжуватиму говорити?»
Зрештою, глядачі самі обиратимуть, коли їм сміятися.
Або вони такі: «Це так тупо», — і це їх розсмішить.
Або: «Це було смішно», — і з цього вони теж сміятимуться.
Або: «Зараз я сміюся з одного з попередніх жартів».
Тож публіка сміялася без домовленості.
Я прагнув осягнути невизначеність,
коли думаєш: «Не знаю чому, але це було смішно».
Мій перший виступ, на якому я по-справжньому заробив,
називався «Кав'яренька малого містечка».
Дякую.
Хотів сказати, що сьогодні буде чудове шоу.
До нас завітав Стів Мартін. Він вийде за хвилину.
Також виступить колектив Tihuana Brass, Елвіс Преслі і...
А, гурт Flamey and the Burn Outs, Bill Haley and the Comets,
Трумен Капоте, королева Великобританії, Монті Монтана...
Мій виступ був дивною сумішшю з крихтою магії.
Піковий туз.
Піковий туз. Не вгадали!
Я читав Е. Е. Каммінґса.
«Чорт, ах, танцює велет-чорт, чорт, чорт зелений».
Я жонглював.
Я не завжди виступав із жартами.
Раніше я виступав із драматичним читанням таких творів, як...
Я виступав із драматичним читанням періодичної таблиці.
Це буде довго.
Пд.
Мп.
Зн.
І так далі.
Важко було придумати матеріалу на 20 хвилин. Справді важко.
Якщо публіка не сміялася, час скорочувався до 11 хвилин. Розумієте?
Для мене це важлива річ, яка... привела мене туди, де я зараз.
Номер із телефонною розмовою.
Це коли я вдаю, наче комусь телефоную,
розмовляю з ними й смішно жартую.
Гадаю, це вам дуже сподобається.
Алло, а Фред удома?
Це було смішно. А тоді...
Мене тішив сам лиш погляд.
Типу: «Що?»
На світі існує два типи людей.
Ті, хто розуміє жарти Стіва Мартіна, й ті, хто не розуміє.
Глядачі мусили йти в ногу з ним.
Дякую.
Я перевівся до університету Каліфорнії, вивчати вищу логіку.
Ми гарно проводимо час. Так.
СТІВ МАРТІН МУЗИКА, МАГІЯ, ГУМОР І ПІСНІ
Зараз гарний час, і ми його проводимо.
На мене вплинув Льюїс Керрол,
який був великим майстром абсурду.
Один. Немовлята нелогічні.
Два. Того, хто може впоратися з крокодилом, не зневажають.
Три. Нелогічних людей зневажають.
Отже, немовлята не вміють обходитися із крокодилами.
Одного разу я був зі своїм другом — Філом Кері,
і ми вирішили вирушити в пригодницьку подорож.
Філу дали завдання на заняттях. Не знаю, що то було за завдання,
але він мав узяти інтерв'ю, і він попросив Аарона Копленда.
Аарон Копленд погодився.
ВІД ЛОС-АНДЖЕЛЕСА ДО НЬЮ-ЙОРКА УПЕРЕД!
Він не подорожував країною...
ГОЛОС ФІЛА КЕРІ
...і не бував у маленьких містечках.
Були місця, про які я думав: «Стіву треба це побачити».
Ми з Філом були на одній хвилі. Знаєте, як буває.
Коли маєш близького друга, з яким можна поімпровізувати.
Це й сталося під час тієї подорожі.
Я придумав гарну назву для продукту. «М'ясовіск».
«Вітаю, друзі. Втомилися від свого нудного, огидного тіла?
З новим спреєм від "М'ясовоску" воно знову засяє».
Нас обох цікавили дивні й неймовірні речі в житті.
«М'ЯСОВІСК»
Мені було лише 20,
і я пишався тим, що побував у Нью-Йорку, перш ніж мені виповнився 21 рік.
Коли ми з Філом приїхали, то побували в Музеї сучасного мистецтва.
Бо ми мусили побачити «Герніку».
То що відбувалося в 1964 році?
У мистецтві тоді був вибух.
«Бітлз» змінили традиції.
Дайте цьом.
Отже, коли я поглянув на свій так званий сценарій,
не дивно, що я подумав: «Як зробити, щоб це хотіли побачити знову?
Як зробити, щоб вони говорили про це, коли повернуться додому?»
Навіть якщо вони казатимуть: «Я щойно побачив щось шалене».
«Не смішний комік, який вважає себе смішним».
Я подумав, що в цьому щось є.
Я надіслав листівку своїй чудесній дівчині з коледжу.
«Люба Ніно, я вирішив, що моя акторська гра стане авангардною.
Це єдиний спосіб робити те, що я хочу».
Я й гадки не маю, що я мав на увазі, крім того, що не дотримуватимусь традицій.
Мабуть.
А зараз, пані та панове... Стів Мартін.
Добрий вечір, дякую. Дуже дякую, не треба.
Чесно, не треба. Дякую. Дякую.
Це мій прощальний виступ, тож дуже дякую.
Прощавайте й дякую.
Добрий вечір, пані та панове.
Або вітаю, яка пора доби у вас зараз не була б.
Добрий вечір і вітаємо на шоу.
Мене звуть Стів Мартін, і я вийду за мить.
І поки ми чекаємо на мене,
я б хотів оголосити, що два тижні тому
я записав свій перший концертний комедійний альбом.
А через два дні ми його зітремо.
Тому я й тут.
Це смішно, правда?
Комедія править усім у цьому дивовижному світі.
Ну, знаєте, сміх такий важливий.
Це єдина відмінність
між людиною та іншими створіннями —
коли трапляється щось смішне, ми закидаємо голову назад
і такі: «Смішно!»
«СІРАНО» ОБІДИ — ВЕЧЕРІ
Клуби наймали коміків.
Вони завжди починали шоу.
То був єдиний раз, коли я виступав у барі, і я не...
Це звучить, як типова каліфорнійська історія, але нехай.
Бар «Трубадур» був наче Мекка.
Хоч там і був клуб, який називався «Мекка».
...привітаймо Стіва Мартіна.
Дякую!
Дякую. Чорт!
Ви справді чудесні слухачі, дуже вам дякую і гарного вечора.
Я подумав, що скажу це. Як згадувалося, я брав участь у шоу Бішопа...
Зазвичай він виступав у двох шоу.
У залі могло сидіти шість осіб.
ГОЛОС МІТЦІ ТРАМБО КОЛИШНЯ ДІВЧИНА/ФОТОГРАФКА
Дивно було спостерігати, як ніхто не сміється,
бо тоді думаєш: «О, а це смішно?»
Зараз ми на алеї за «Трубадуром»
із містером Стівом Мартіном.
Так, це я!
Пані та панове, якщо ви нас слухаєте,
щойно нас минули якісь люди, і вони мене впізнали.
- Захопливо... - Ви Вуді Аллен?
Ні, ні.
Ви Джеррі Льюїс?
Ні, я Стів Мартін. Король комедії.
Ніколи про такого не чула.
Розсмішіть мене.
Але потім був другий виступ,
люди вже випили і, знаєте, усе проходило чудово.
Але тепер я розумію, що багато хто з вас сидить і каже собі:
«О, черговий магічний номер із банджо».
«Коли він уже почне робити тваринок із кульок?»
Коли глядач починав його розуміти, то був у його полоні.
ЗАУВАЖЕННЯ
ДИВНИЙ ВИСТУП — НЕ РОЗУМІЮ, ЧИ СМІЯЛИСЯ З МЕНЕ, ЧИ ЗІ МНОЮ.
МЕНІ ОДНАКОВО ПОТАЛАНИЛО.
Здається, того літа я намагалася схилити його до романтики.
Його мозок працює дуже цікаво.
«Люба, люба Мітц. У мене нічого нового.
Я був на прослуховуванні на "Золоту підкову", та мені не передзвонили».
«Я відрощую вуса, а ти?»
ЛЮБЛЮ СТІВЕН
Йому було весело з моєю сім'єю.
Ми курили травку, сміялися та їли.
Мій батько був письменником, сценаристом.
ДАЛТОН ТРАМБО
Його й багатьох його друзів внесли в чорний список.
Вони влаштовували вечері з художниками, письменниками.
Тоді я вперше побачив мистецтво в когось удома.
Їхні розмови були геть не схожі на ті, що були в мене вдома.
Мої батьки вечеряли мовчки.
Тоді я вперше опинився в іншому повноцінному житті.
Не такому, як моє.
Те, як ми бачили одне одного в тому віці —
ми й гадки ні про що на світі не мали.
Отже, я кинула Стіва.
Думаю, я передбачала, що він чогось досягне.
Я знала, що він не зупиниться. І він не зупинився.
Це чи не найпрекрасніше видовище...
Якось я виступав у кінотеатрі просто неба.
Якщо глядачам було смішно, вони сигналили.
Коли хтось каже: «Не проти, якщо я куритиму?»
Я кажу: «Не проти, якщо я пукну?»
Я подумав: «Моє життя не може стати таким.
Я не хочу робити це, коли мені буде 50 чи 60.
Тож я даю собі час до 30, щоб чогось досягти».
Я працював вечорами. Удень ходив у коледж.
І я думав: «Як мені заробляти на життя? Ким мені працювати?»
«Дев'ятого серпня, прослуховувався на роль у "Могутньому Геркулесі"».
Здавайся, Геркулесе, ти не маєш шансів.
Це ти так думаєш. Я йду, Тесею.
«Не прийняли».
Я думав про те, щоб стати професором філософії,
бо завжди відчував, що викладання — це шоу-бізнес.
Ви стоїте перед іншими людьми.
А тоді з'явилася можливість завдяки «Братам Смозерс».
Те шоу було хітом.
«БРАТИ СМОЗЕРС» КОМЕДІЙНА ГОДИНКА
Ось мій брат Том із, вони вперше на телебаченні,
із 30, перерахуйте, 30 напівголими танцівницями.
Проводилися кастинги для молодих авторів.
Я подумав: «Це шоу-бізнес».
ПРИВІТИКИ ТОБІ
Я виступав на стендап-шоу по всьому місту,
і про мене дещо чули.
ЗВИЧАЙНІ РОЗВАГИ СТІВ МАРТІН — ДЖОН МАК-КЛЮР
Маю чудовий розіграш.
Хочете розіграти друзів? Це дуже смішно.
Вас запросили на велику звану вечерю.
Ви заходите й кидаєте салат на підлогу.
Я так зробив на минулій вечірці.
То було років зо два тому.
Єдине, що я написав, — це деякі жарти з мого виступу
й декілька коротких дивних історій.
Але моя дівчина зустрічалася з головним сценаристом.
Не забувайте, що то був 1967 рік.
Я ходив у «Айс хауз» чотири чи п'ять разів на тиждень.
ГОЛОС МЕЙСОНА ВІЛЬЯМСА, ХЛОПЦЯ ДІВЧИНИ СТІВА
ГОЛОВНИЙ СЦЕНАРИСТ, «БРАТИ СМОЗЕРС»
Я бачив його там разів 20 чи 30.
Коли бачиш щось 30 разів,
то починаєш бачити суть того, що відбувається.
І мене найняли.
Я раптово піднявся у стратосферу.
Пробився в люди за тиждень.
Я був до божевілля наляканий.
Я б сказав, він був трохи сором'язливий.
Знімаємо!
Ми не мали кабінету для нього,
тож він сидів у коридорі, поруч із кімнатою сценаристів,
обпершись об стіну.
Я приходив і щось писав.
Мейсон обвів рядок і сказав:
«Це кульмінаційна фраза, ми перенесемо її в кінець».
У мене почали з'являтися напади тривоги.
Я боровся із цим багато-багато років.
3 ТРАВЕНЯ 1968 РІК
«Ось і я... живий. Що мені робити далі?»
Два дні тому я пережив найгіршу в житті подію.
Страшенно швидке серцебиття, яке супроводжувалося страхом.
Я відчуваю, що втратив зв'язок зі світом.
Без минулого, існує лише віддалене теперішнє.
На роботі я не міг зібратися.
Я не міг говорити, не затинаючись.
Я думав про те, щоб усе кинути».
Хто ця гидотна персона?
«А тоді...
Я поїхав додому й зрозумів, що я до біса чудовий.
Я маю хорошу роботу. Творчу роботу.
У мене гарні виступи, художні виступи.
Я маю голову на плечах.
Я вирішив зробити своєю метою роботу, а не щастя.
Це хороша ідея».
Одного разу Томмі Смозерс сказав:
«Говорити зі Стівом Мартіном — це те саме, що говорити до стіни».
І він мав рацію.
Я б хотів представити вас але я не можу вирішити, як описати ваші виступи.
Що ви могли б запропонувати?
О, як щодо...
«Найкращий комік на світі».
Ні.
Вітаю, я найкращий комік на світі.
Вітаю. Дякую. Дуже дякую.
Дякую. Дякую.
Та не треба. Я такого не очікував. Дякую.
Я хотів би почати зі старого жарту,
який я ще не вдосконалив,
але він завжди смішний, скільки разів ви б його не чули.
Це старий жарт із забуванням власного імені.
Тут я починаю казати своє ім'я,
і тоді, раптово, я вдаю, що забув його.
Тут ще є над чим попрацювати. але це дуже смішно.
Тож ось — старий жарт із забуванням імені.
Привіт, люди. Я Стів Мартін.
Ой, я все зіпсував.
ПОВЕРНІТЬ СОЛДАТІВ ДОДОМУ
Мир! Мир! Мир!
Війна у В'єтнамі була в розпалі.
Усі ходили з дуже довгим волоссям і були дуже серйозні.
Замість того, щоб воювати, краще просто лежати...
- Не вставаймо з ліжка три роки. - І відростіть волосся.
- Так. - Заради миру.
ПОСИГНАЛЬТЕ ЗАРАДИ МИРУ
Я відчуваю, що в кожному виступі мусить бути
якийсь соціальний коментар
і щось дуже значуще.
Тож тепер я поскручую тваринок із кульок.
Ну ось.
Вони... Це дуже весело. Це для дітлахів.
Усі жарти були політичними.
Достатньо було згадати ім'я Ніксона —
і всі гучно сміялися, освистували вас або ще якось яскраво реагували.
І я відчував, що прийшов час це змінити.
ГОЛОС БОБА ЕЙНШТЕЙНА КОМІК І ДРУГ
У ті часи коміки полюбляли говорити про війну
і про непристойні речі.
Небеса, сповиті смогом Збіжжя, скроплене інсектицидами
Чуваче, я також підтримую рух за рівноправність жінок.
Можеш оплатити весь чек й залишити щедрі чайові.
Не хотів би я бути білим, бо всіх вас відправляють на Місяць.
Агов, зберімося й допоможімо тим білим поганцям дістатися Місяця,
щоб вони дали нам спокій. Ха!
Стів був просто дурником.
Він робив унікальні речі. Він ризикував.
Ніхто не думав, що вони були блискучі, навіть Стів.
Я знаю, що це виглядає по-дурному.
І схоже, що те, що я зробив, пояснити неможливо, та я поясню.
Розумієте...
«КОМІК»
Я отримав лише погані рецензії.
ЛЕДЬ ПОМІТНИЙ ТАЛАНТ
НЕВДАЛИЙ
«Найгірше в житті американської комедії». Я це пам'ятаю.
«Стів Мартін, якого я вважаю найбільшим щасливчиком у шоу-бізнесі».
Поки ми чекаємо на мене, я б хотів виконати комедійний номер,
дуже важливий для мене.
Я впевнений, що для більшості назва буде знайома, коли я її озвучу.
Це жарт із тицянням носа в мікрофон.
Ні, ні.
Ба, краще. Він сказав: «Найщасливіший аматор на світі».
Щось у цьому є.
Навіть мені тут закортіло похихикати.
Але мені це подобалося.
І я хотів працювати.
Зараз я для вас помедитую.
Трохи йога-медитації на стільціі для медитацій.
Сідаємо на стілець для медитацій, ось так.
А тоді можна щось почитати.
І медитували. Ось так.
То були часи хіпі.
Вітаємо, браття. Мир вам.
Просто... Такий був стиль, я йшов у ногу з ним.
Якщо ви не мали довгого волосся й не курили марихуану, то були ізгоєм.
Здається, таблетка починає діяти.
О, я так круто почуваюся.
А ти як почуваєшся, кицю?
Але я ніколи не курив травку, і я ніколи...
Я не міг приймати аспірин. Я дуже боявся нападів тривоги.
Покури це. Думаю, тобі сподобається.
- Що думаєш про мою зачіску? - Вона жахлива.
МЕРІ МАРТІН МАМА
Ти схожий на Чарльза Менсона.
Ти схожий на... Схожий на...
ҐЛЕНН МАРТІН ТАТО
ти схожий на мавпу.
Наче втік із зоопарку в Сан-Франциско.
Або в Сан-Дієґо, що навіть гірше.
Не думаю, що це якось уплине на твою кар'єру.
Я завжди думав, що батько трохи мене соромився.
Він не міг пишатися нестандартною діяльністю в шоу-бізнесі,
якої він не розумів.
До того часу батько настільки був мені чужий,
що його негативні коментарі підбадьорювали мене.
Десь у 1970-х Енн-Марґарет та її чоловік, Роджер Сміт, найняли мене
на розігрів на їхньому шоу у Вегасі.
Я був наче зірка.
У них була неймовірна гримерна кімната, краща за всі будинки,
в яких я коли-небудь мешкав.
І тут я бачу, як Елвіс повертається, щоб провідати Енн-Марґарет.
Він був весь у білому, із широким поясом,
і він минає мою гримерну й каже:
«Синку, в тебе слабеньке почуття гумору.
Показати свої стволи?»
Вітаю, дуже дякую.
Годі, не треба. Спокійно, дякую, ви прекрасні...
То було в «Хілтоні».
Слава богу, його вже немає.
У тому театрі була височенна стеля, а це біда для коміка,
бо це означає, що сміх наче... Він розсіюється.
Здіймається в повітрі й тане, як дим.
Це мої враження від «Людини, що неймовірно зменшується».
Тепер для того, щоб це вдалося, ви мусите заплющити очі
на секунди три, а тоді розплющити їх.
І ви побачите перед собою «Людину, що неймовірно зменшується».
Отже, заплющуємо очі. Я скажу, коли розплющити.
Гаразд, розплющуйте!
Що ж, пані та панове...
Дуже вам дякую, чесно. Не треба. Добре.
Чарівний фокус із перетворенням рукавички на голуба.
Фокус із серветкою.
З рукавичкою було краще.
Трохи запізніла реакція.
Енн-Марґарет уже прийшла?
І я повернувся, а всі мої речі з гримерної були в коридорі.
У коробках.
Ось яким...
яким популярним я був.
Тебе видно в усій красі.
ГОЛОС ҐЛЕННА МАРТІНА
- Добре. - То що нового, крім бороди?
Ну, ось і я, стою перед будинком моїх батьків.
Зараз мені 25 років. Здається, я біла ворона в сім'ї.
Що ж... Ти народився, тож тепер нам нікуди діватися.
- Так. - Але чому? Чому?
Якось я думав про це, і причина в тому,
що на роботі чи в особистому житті
я більше не маю авторитетів.
Якби я мав роботу, ним був би шеф.
Якби я жив із батьками, ним були б батьки, та я живу окремо.
Я працюю на себе й заробляю на тому, що я — це я.
Але тут я намагався бути кимось іншим.
Одного разу мені сказали: «Ти наче копіюєш гурт Eagles».
Я не робив сильного враження, тож прийняв рішення.
Замість того, щоб пасти задніх у старій течії,
я буду одним із перших у новій.
Я люблю використовувати пінку «Gilette» щоразу, як зголюю бороду.
Коли я працював із Бобом Ейнштейном, він сказав:
«Знаєш, що тобі допоможе? Вік».
І він мав рацію.
Бо моїм виступам бракувало зрілості.
Тому коли я посивів — це трохи зіграло мені на руку.
Ви завжди думатимете, що перед вами доросла людина.
Отже, я вирішив: «Я вдягну костюм,
надіну краватку й підстрижуся».
Замість того, щоб виглядати, як хіпі з 1960-х,
я виглядатиму, як нова людина з 1970-х.
Лише погляньте. Дуже дякую.
Або як хтось із майбутнього.
Дуже дякую.
Я хотів показати номер зі звуковими ефектами.
Усі коміки виконують номери, де розповідають історію
й оживляють її
за допомогою звукових ефектів.
Я ретельно над цим працював. Я все виконую своїм голосом.
Жодних... Я гарно виглядаю?
Жодних трюків чи чогось такого.
Поїхали. Старий добрий номер зі звуковими ефектами.
Я прокинувся сьогодні зранку й з'їв миску пластівців.
Тоді я вийшов і завів авто.
Тоді загули двигуни банди байкерів.
ГОЛОС ДЖОНА МАКЕЮЕНА ГУРТ NITTY GRITTY DIRT BAND
Ми познайомилися в Діснейленді перед випускним класом,
і ми ціле літо працювали в чарівній крамничці.
Ми одразу потоваришували.
БІЛЛ МАКЕЮЕН МЕНЕДЖЕР, ГУРТ NITTY GRITTY DIRT BAND
Коли він почав грати соло, я сказав брату:
«Іди поглянь на Стіва. Він зараз смішний».
МЕНЕДЖЕР «СТІВА!»
Хочете сміх Стіва Мартіна?
Мій брат взяв Стіва до нас на розігрів.
Той заробляв $50 чи $150 за вечір.
Він вірив у Стіва, і Стів вірив у Стіва.
Не фотографувати!
Стів найменше вірив у Стіва.
...застосувати вдалу техніку говоріння в мікрофон — це й усе.
Дякую і гарного вам вечора.
«ТРУБАДУР» ПРЕДСТАВЛЯЄ ЛІНДА РОНСТАДТ — СТІВ МАРТІН
Добрий вечір. Я Лінда Рон... Ой!
Я був на розігріві в усіх.
У The Carpenters, Мімі Фаріньї, Sonny & Cher, Poco, Бі Бі Кінга,
Sha Na Na, Мерла Гаґґарда.
У гурту Black Oak Arkansas.
Розігріву для Black Oak Arkansas я не пам'ятаю, але це факт.
Дуже вам дякую.
Якийсь час усе було чудово, та потім я зрозумів, що це веде в нікуди.
Я виступатиму хвилин десять, бо...
Дякую.
Як щодо п'яти хвилин? Гей!
Я виступав й отримував $200 за виступ,
а дорога туди й назад коштувала мені $250.
Що я роблю не так?
Чи був я майстерний, чи вдало пройшов виступ —
усім було байдуже.
Dirt Band!
Це часто було чути впродовж його виступів.
Пригадую, як я стояв за кулісами
і було чути звуки глядачів перед виступом, типу...
А тоді оголошують: «А зараз — Стів Мартін», —
і звуки ті ж самі, жодних оплесків.
Це триває, а ви починаєте виконувати свій номер, і...
Ви... То була боротьба.
Скоро мені 30, тож краще почати шукати щось інше,
бо я подумав, це... Я не хочу в цьому загрузнути.
1975 РІК ДЕНЬ У НОТАТНИКУ
Аспен, 28 грудня 1974 року.
«Учора помер Джек Бенні,
і це ідеальна мить, щоб почати вести щоденник.
Голос Джека Бенні був одним із перших знайомих мені звуків,
і той звук, мабуть — це те, що я хочу творити».
Ви бачили мою дружину? Ні, не бачив.
Я навіть не знаю її.
Тоді як ви знаєте, що не бачили її?
Ви бачили мене раніше?
Ні? Тоді звідки ви знаєте, що це я?
«Іноді, як-от одного вечора в Нью-Йорку,
я рюмсав у готельному номері після перегляду старих відео з коміками».
У мене «веселі ноги»!
«Треба більше працювати тілом.
Я думав, що працюю добре. Але мало хто сміявся».
Бо в 1974 році глядачі були жахливі.
Вони ходили на нічні рок-концерти,
де горлали й підспівували.
Зробіть апельсинового соку!
«Ні, дякую».
«Тож цього року я покажу себе.
Я планую лише виступати.
Жодних поганеньких недошоу з непривітною публікою».
Тоді я вперше подумав: «Я буду головною зіркою. Не на розігріві».
Головна зірка має іншу енергію.
Тож замість 500 глядачів на розігріві
я почав виступати перед 40.
Я знаю фокус, яким можна розіграти трирічного.
Діти вчаться говорити, слухаючи своїх батьків.
Ви маєте трирічну дитину
і хочете розіграти її.
Говоріть неправильно.
Отже, сьогодні його перший день у школі, він підіймає руку:
«Можна мені помамбувати в банановий кущ?»
Але це спрацювало.
Ще!
ДО КІНЦЯ ВЕЧОРА ГЛЯДАЧІ ВИГУКУВАЛИ МОЄ ІМ'Я.
Дякую. Дякую. Дуже дякую.
Не треба. Дякую.
Я відрепетирую один жарт для вечірнього шоу.
Коник-стрибунець заходить у бар.
Бармен каже: «Ми маємо напій, названий на твою честь».
А коник-стрибунець: «Ви маєте напій під назвою "Фред"?»
Сміх, сміх, сміх!
«Ми маємо напій, названий на твою честь».
А коник-стрибунець: «Ви маєте напій під назвою "Фред"?»
Сміх, сміх, сміх!
Стів завжди намагався знайти глядачів,
трохи — там, трохи — тут.
Тепер я побачив світ з обох сторін!
Згори вниз і довкола!
І я маю єдине запитання.
Де я?
Нагадуємо, що ви слухаєте станцію WRVU, Нешвілл.
Де ви виступатимете далі?
Ми зробимо голос, як у Джоні Карсона, говоріть, наче я — він.
Що ж, Джоні, я виступатиму в...
РАДІО КОЛЕДЖУ 1:30
Насправді я не знаю де.
Мабуть, поїду в Расселлвілл. Я навіть не знаю, який це штат.
Так?
Мені відповісти?
Алло! Це станція БСМКТВПРВ, так?
Я бачив вас зі стрілою в голові.
- Так? - Ага, то було круто.
Я ніколи не ходив зі стрілою в голові.
Таке я б запам'ятав. Ви мене з кимось плутаєте.
- Алло! - Ви у прямому етері.
- У прямому етері? - Так.
- Він перший запитав. - Це Стів Мартін?
- Можливо. - Можливо?
Я зараз у залі в Гемінґвеї.
Тут бракує лише вас.
О, дівчатка!
Я маю проблему сексуального характеру.
І яку ж?
Люблю носити чоловічу білизну.
Добре!
Хто пам'ятає, як кілька років тому Земля вибухнула?
Бачите, так мало людей це пам'ятає.
І здавалося б, що люди мали б таке пам'ятати, але ні.
Ви цього не пам'ятаєте?
Земля вибухнула й була повністю зруйнована.
А ми втекли на цю планету на велетенському космічному ковчезі.
Уряд вирішив не казати тим, хто дурніший,
бо подумав, що...
Що ж, поїхали далі.
У коледжі було багато концертів. Багато клубів.
ГОЛОС МЕЙПЛА БІРНА ТЕХНІКА СТІВА
У кожному клубі, де він виступав, жарти Стіва Мартіна
починали переповідати працівники.
Він просто просочувався у свідомість людей.
Секундочку.
Іноді виступати доводиться в дуже дивних ситуаціях.
Пригадую, як одного вечора я виступав перед сотнею студентів.
Я люблю мову, думаю, мова — це моє.
Коли ви професійний комік, то мусите добре володіти мовою,
і це... скажімо як є: деякі люди — майстри слова, а інші...
мабуть, не майстри.
То був не театр, а кабінет
із маленькою сценкою, для студентів-драматургів.
Тож лаштунків не було. Вихід був у кінці кабінету.
Я завершив і сказав: «Дякую і гарного вечора!»
А вони далі сиділи.
Тож я вийшов і сказав: «Це кінець. По-справжньому».
А вони продовжували сидіти.
Тож я пройшов крізь авдиторію й почав базікати.
І гадки не маю, що я тоді казав.
Знаєте, народ, ми трохи розважилися,
і, думаю, це дуже важливо.
Люди підходять до мене й запитують: «Стіве, який твій девіз?»
Мій девіз.
«Доза сміху раз на день.
Бо день без сонця, як...
ніч».
Я вийшов і почувався, як музикант-заклинатель з легенди,
бо вони почали йти за мною.
Зрештою, я вивів глядачів на вулицю
й ходив там із ними.
Я йшов вулицею, а вони йшли за мною.
Я натрапив на порожній басейн.
Я сказав: «Гаразд, усі залазьте в басейн.
А я буду пливти по вас».
Того вечора я подумав: «Щось нове. Було чудово».
І то був початок дуже важливої частини моєї кар'єри,
коли я покинув сцену.
Тепер я йду далі, і ви справді чудова публіка.
Боже, може, я трохи почитаю.
ВИХІД
Усе почало розгортатися.
ГОЛОС МАРТІНА МАЛЛА КОМІК І ДРУГ
Він водив людей на гамбургери й замовляв 350 штук
чи щось таке.
Ви бачили сьогоднішнє шоу?
Так, я був у «Крістал».
Вам сподобався бургер?
Ні, я його не отримав. Було надто багато людей.
Я бачив лише, як плакали офіціантки.
Минулі кілька разів
на нього скаржилися сусіди, які живуть за квартал.
Вони скаржилися в поліцію на гучність галасу
через сміх сотень людей.
До речі, між виступами я торгую наркотиками.
Це поліція? Ой, лишенько.
- Надворі. - Пусте базікання.
- Вони надворі? - Так.
Якщо ввійде поліція, поводьтеся природно.
Якщо ввійде поліція, надіньте шапки з кульок,
щоб вони не знали, хто з нас — я.
Ні про що не хвилюйтеся. Це моя проблема.
Гаразд, відірвімося!
Тоді власник сказав: «Усе гаразд».
Він сказав: «Стівів Мартінів у нас не так багато».
Наче я зірка якась.
І я подумав: «Про що це вони?»
Я мав борг на $5 000.
На концертах від коледжу багато я не заробляв,
тож я погодився тиждень виступати в клубі «Плейбой» у Сан-Франциско.
Авдиторія була набагато старша за ту, до якої я звик, але мені потрібні були гроші.
КЛУБ «ПЛЕЙБОЙ»
Я так вирядився, бо це дуже особливий ресторан.
УВАГА! ВХІД — У ПІДЖАКАХ І КРАВАТКАХ
Я сказав музиканту за кулісами:
«У нас повний зал».
А він поглянув на мене й каже:
«Ведуча представила мене як Стіва Міллера».
Вони купили квитки не на мій виступ.
Це мене зачепило.
Цуценя.
Я чув, як один тип сказав: «Я нічого не розумію».
Мені хотілося крізь землю провалитися. Ну, розумієте.
Смерть. Смерть коміка.
А це гірше, ніж звичайна смерть.
МАБУТЬ, Я ВИПЕРЕДИВ СВІЙ ЧАС.
«Де той старомодний шоу-бізнес, про який я мріяв?
Це все?
Де мій саундтрек?»
Комедія — це час. І цьго не змінити.
Якщо публіка не дає вам використати свій час — ви мрець.
Я б хотів розповісти вам анекдот...
«Альтернативи:
Кинути все.
Телебачення.
Потенційна можливість».
Я хочу піти в шоу-бізнес.
«ДОК» ОСОБЛИВИЙ ГІСТЬ, 1975 РІК
Не вірю.
Чи я б брехав?
Отже, я це зробив.
Я мав здібності над якими працював десятиліття.
Це як стояти й чекати за рогом.
Валізи спаковані — і ви готові їхати.
Ви лише чекаєте, щоб приїхав автобус.
«Ось і мій автобус. Я сяду в нього, й заберу валізи із собою».
«ПАНСІОНАТ»
СЕРПЕНЬ, 1975 РІК
Якщо вам здається, що я тут клею дурня...
Я не збирався цього вам казати, але...
Сьогодні я йду із шоу-бізнесу. Дякую.
Це мій останній виступ.
Тож я роблю все, що завжди хотів зробити,
і мені байдуже, чи вам це сподобається,
чи мене всі ненавидітимуть,
чи тут є рецензенти, які скажуть:
«Я не подумав, що це неймовірний виступ...»
Отже, я просто роблю все, що завжди хотів зробити, тож...
Я був дуже дурний.
Я не одразу здогадався, що така манера спрацьовує не всюди.
І в клубі «Плейбой» усе пройшло якось дивно.
«Пансіонат» був дуже модним,
і він став відомим через те, що був дивним.
Вам іноді хочеться зробити щось скажене?
По-справжньому скажене? Ходімо вб'ємо когось.
Думаю, таким було те покоління.
То було покоління божевільних, які курили травку
й достатньо гнучких, щоб розуміти, про що йде мова.
І вони не ходили в клуб «Плейбой».
Спочатку я потасую карти старим добрим методом «Корівка на пасовиську».
КАРТИ А ЗАРАЗ — ТАСУВАННЯ МЕТОДОМ «КОРІВКА...
(ПЕРЕКИДАЄШ КАРТИ З ПРАВОЇ В ЛІВУ РУКУ, ПЛЯМКАЮЧИ)
Хто ви за гороскопом?
Скорпіон. Подивимося, а я — Водопій. Отже, це...
Потрібно знайти свою публіку.
ГОЛОС МАЙКЛА ЕЛАЯСА СПІВАВТОР
І Стів це зробив.
Усі вони його підтримували. Вони були його фанатами.
Я наповнюю повітряні кульки словами — і коли вони лускають, то такі...
«Чорт!»
Цуценя.
Насправді це... протизаплідний пристрій.
Я покажу вам, як це працює.
Якщо ви надягнете це на голову...
то з вами ніхто не заговорить.
Я б хотів хвилинку побути серйозним.
На сцені був хтось особливий,
кого ви хотіли побачити.
Отже, думаю, час прощатися.
Зазвичай я просто йду зі сцени
й повертаюся в гримерну, проте...
думаю, сьогодні цього не станеться.
Думаю, сьогодні...
я поїду в Бананаляндію.
Сьогодні в Бананаляндії так гарно.
Знаєте, просто...
Маленькі чоловічки в своїх бананових плащиках і черевичках,
і вони мають крихітні бананамобілі.
І в Бананаляндії чудесно, бо...
в Бананаляндії є лиш дві істини.
Перша — всі стільці зелені.
І друга — зелених стільців не існує.
Ось куди я поїду.
Кінець 1960-х тривав десь до 1975 року.
То був дуже темний період,
а цей чистий тип у білому костюмі з'явився й манив за собою.
Якщо ви йшли за ним, нудьгувати вам не доводилось.
«МИСТЕЦТВО» «ВЕСЕЛУН, ЯКИЙ РОБИТЬ УСЕ»
«КЛЕЙМО "ДИВАК" НЕ ХВИЛЮЄ СТІВА МАРТІНА»
«ЙОГО СМІХОВИННІСТЬ ЗАЛИВАЄ ВУЛИЦІ»
КОСТРУБАТИЙ, ТУПЕНЬКИЙ НОМЕР,
ЯКИЙ ЗМУШУЄ ОСМИСЛИТИ СЕБЕ ЧЕРЕЗ СМІХ.
МОЖЛИВО, ПРИЙШОВ ЧАС СТІВА МАРТІНА.
Але пам'ятайте, що в «Пансіоні» було 300 осіб,
тож це не було якимсь проривом.
Проте коли зал повний, відчуваєш, що прогрес є.
Нам слід стати одним цілим.
Тому я зійду до публіки.
Не торкайтеся мене.
Коли я зробив крок, то почувався чудово.
У МЕНЕ БУВ СЕНСАЦІЙНИЙ ТИЖДЕНЬ У С.-Ф. У «ПАНСІОНАТІ».
ПРИГОЛОМШЛИВИЙ І НЕОЧІКУВАНИЙ УСПІХ.
ЧЕТВЕР, 14 СЕРПНЯ
30-Й ДЕНЬ НАРОДЖЕННЯ СТІВА
Тоді я вперше був готовий до будь-чого.
Мої виступи починали подобатися.
О, акула кусає
Зубами, серденько
Й завдяки цьому вони білісінькі
О, аула кусає
Зубами, серденько
І завдяки цьому вони білісінькі
О, акула кусає
Зубами, серденько
І це не дає...
Ось один із найсмішніших чоловіків у моєму житті — містер Стів Мартін.
- Стів Мартін. - Овва!
Сьогодні він повернувся, щоб зробити щось іще,
і я навіть приблизно не уявляю, що це.
Добре повернутися, і...
Я знаю, що це прозвучить банально, бо кожен комік каже:
«Чудово бути тут».
І ця фраза таки заїжджена, та повірте, я щиро кажу:
«Бути тут — прекрасно».
- Шер, бути тут — пречудово. - Дякую.
Хоча вибачте. Бути тут — чудово. Пробачте.
Гаразд... насправді бути тут пречудово.
Чудове місце. Пробачте.
Стів не із цієї планети.
Він завжди виконує дивні, скажені, незбагненні речі.
- Зачекай секундочку. - Що ти хочеш зробити...
Скажу цим людям, що роблю дивні й скажені речі.
Бути тут — чудово. Овва!
Ой, леле, пам'ятаю, як чудово було бути там,
але це тут бути чудово.
І від цього вони білесенькі
Мене завжди захоплювала нахабність.
Хотів би попросити про послугу. Сфотографуєте мене?
Я спробую сидіти невимушено, типу...
Типу...
Я почав створювати персонажа для себе.
Ці камери такі чудесні, навіть бовдур з ними впорається...
Надто самовпевнений бовдур.
Я почав розуміти, що те, що я робив було пародією на шоубізнес.
ГОЛОС АДАМА ҐОПНІКА АВТОР, «THE NEW YORKER»
Його номер не був комедійний. Справа була в абсурдності виконання
й сміховинності того, що люди стоять перед іншими, смішними людьми.
Я виглядаю, як дурень?
То була брутальна тупість.
Я деградував?
А брутальну тупість ігнорувати неможливо.
Я застряг на цьому ескалаторі 40 хвилин тому.
Коли наполягаєш на чомусь неправильному.
Рятуйте!
Це було так: стоїть телепень, який поводитиметься, як телепень.
Але він хоче, щоб ви знали, що він це знає.
Що ми обидва сміятимемося з того самого телепня.
Я не виконуватиму вегаський номер.
У Вегасі квиток коштує доларів 15.
Ви йдете, платите гроші, сідаєте собі,
дивитесь виступи на розігрів — зазвичай це якийсь співак.
І він чудовий, він іде дуже да...
Ви не розумієте ні слова з того, що він каже, але байдуже,
бо він так уміє розважати!
Добрий вечір, пані та панове...
Завісу підійміть, світло ввімкніть
А зараз я хотів би представити вам гурт.
Френк — мій давній близький друг.
Семмі Девіс-молодший — мій близький друг. Добре!
О, привіт, радий бути... тут.
О, акула кусає...
Стів Мартін — також мій особистий друг.
Чудово бути тут!
А зараз час трохи потанцювати. Поїхали!
Вийшов Семмі. Він одразу дуже тепло привітався.
Я не знав, що робити,
бо вдома ми ніколи не обіймалися.
Треба пригорнути його? Не знаю.
Це п'ять чи шість хвилин найсміших речей,
які я бачив за довгий час.
Серйозно. Було круто. Це дуже смішно.
Я відчував, що я єдиний, хто підтримує ідею нової комедії, а тоді...
11 ЖОВТНЯ 1975 РОКУ
Пряма трансляція з Нью-Йорка в цей суботній вечір!
Я побачив «Saturday Night Live» і подумав: «О, ні».
- Я б хотів... - Хотів би...
згодувати кінчики ваших пальців...
згодувати пальці...
росомахам.
Це роблю не тільки я.
Я знав про нього, коли він писав для «Братів Смозерс»,
а я — для «Laugh-in».
Здається, вони змагалися в матчі з тачболу.
Пізініше ми з Лілі Томлін бачили його десь в Лос-Анджелесі.
Агов, чувавче, хочеш покурити косяк?
Ні, я не хочу марихуани.
Марихуани? Це косяк.
У ті часи я був дуже наївний.
До мене підходили й запитували: «Хочеш нюхнути?»
А я: «Звичайно».
Я подумав: «Чогось мені тут дуже бракує».
Ми виступали з глибокополітичною сатирою.
А... Стів — ні.
Те шоу було таке популярне!
Вони були в ударі.
І я був таким собі магнітом для людей,
але я ще не вийшов із тіні.
Мені потрібні були люди, які точно могли виступити,
тож зі Стівом це був ризик.
Пані та панове, Стів Мартін!
Для мене ризик — як повітря.
Як можна почуватися живим, коли ти не на межі?
На думку спадає кілька випадків, коли я був за крок до того,
щоб думати: «Нехай-но побачать оце».
Переважно я думав: «Сподіваюсь, усе пройде добре».
Матінко, я ніколи не забуду, як чудово було бути там.
Гаразд, тепер йдемо далі.
Даруйте.
Добре.
Ми в етері? Так. Добре.
Коли я починаю шоу, то люблю робити одну неможливу річ.
Тож зараз я вдихну цю табуретку.
От чорт! Добре.
Ось дещо, що побачиш нечасто.
Представляю вам «Фідо-флекса» — цифрового сторожового собаку.
А зараз — час зіграти в «Ризик 1999».
Вж-ж!
І, я маю...
Вж-ж!
Пам'ятаю, як я думав: «Овва, інші люди».
Який твій улюблений суходіл?
Далматинські острови, біля берегів Югославії.
Південних? У внутрішніх районах материка?
Над 30-ю паралеллю!
Я 15 років працював сам.
А тепер виконуєш скетч, дивишся комусь у вічі —
і в очах цієї людини сяє вогник, як і у ваших.
Це дуже приємне відчуття.
Банджо — такий радісний інструмент.
Це добре для такого коміка, як я, і це просто річ, яка приносить радість.
Можна зіграти:
О, вбивство, смерть Горе й біда
Зіграю останню мелодію на банджо — і продовжуємо наше шоу.
Можете зняти великим планом? Може, пальці отут, гаразд?
Дейве? Дейве Вілсоне, той, що режисер.
Я б хотів почати з кадру великим планом.
Я робив таке тоді, коли був у сукні. Думав, ми домовилися. Пробачте.
Даруйте. Гаразд, тоді виконаю щось інше.
Нічого. Добре, розумієте?
Просто...
Знаєте, коли про щось просиш і думаєш, що отримаєш це,
це вибиває з колії таких артистів, професіоналів, як я.
І... Даруйте, якщо я здаюся трохи сердитим, але, мабуть, я таки серджуся.
Бо це боляче. Розумієте?
Це робить боляче тим, хто дивиться це шоу, коли я, артист,
виходжу й не можу допроситися чого? Піти мені назустріч.
Знімальна група не може трішки мені допомогти?
Даруйте!
Вибачте, я сердитий.
Пробачте.
Ми повернемося після реклами.
Я виступав наступного дня, у понеділок.
- П'ятнадцять хвилин, Стіве. - Дякую.
Я спитав: «Скільки там людей?»
А він відповів: «Сім тисяч».
Я такий: «Що?»
І я відчув цей наплив, як хвиля.
«Щось змінилося».
Дякую. Залиште собі.
Телеоб'єктив.
Подвійне віскі.
Впізнаєте його?
Він кілька разів був ведучим на «Tonight Show».
Стів Мартін тут? Я хочу його звабити.
У середині 1970-х він засяяв,
наче спалах енергії.
Зараз будуть справжнісінькі веселощі.
«НАЙКРАЩИЙ БАНАН БАНАНАЛЯНДІЇ»
Я хлопець незібраний.
Молодець, Стіве! Непогано.
Один із набадьоріших коміків
уперше за довгий час — це Стів Мартін.
Як вам відомо, він сам себе рекламує
як дикого й скаженого хлопця, коли він на сцені.
Коли ми вперше вдавали братів-чехів, публіці це сподобалось.
Ми хлопці дикі й скажені.
І ми про це забули.
А наступного разу, коли я був ведучим, Денні сказав: «Зробімо це ще раз».
І раптом почався скетч, і було...
Ми пішли подивитися його шоу.
Ми прийшли до театру, а люди стояли в черзі довкола нього.
Мені здавалося, що він не був у когось на розігріві,
а тоді я побачила кролячі вушка й подумала:
«О боже, вони прийшли до нього».
Весело бачити глядачів
з аматорськими стрілами, що стирчать із голови.
Це, звісно, професійно виконана модель.
Виготовлена в Німеччині. Вона коштує $150.
Але... нічого! Ха!
Бо я дикий і скажений.
Це все вас, звісно, дуже захоплює.
Серйозно, бо Стіву аплодують стоячи.
- Таке буває рідко. - Так, бо...
Минулі шість місяців були вибухові.
- Так. - За що я вдячний
- і чим спантеличений, але я дуже радий. - Так.
Ми веселимося, гей!
Найбільшою зміною було те, що я виступав у різних місцях
і продовжував виконувати номер, де глядачі виходили на вулицю за мною.
Я зрозумів, що вони стояли на дорозі,
вони стояли на автівках, і я сказав: «Номер завершено».
То було дуже небезпечно.
Раніше я це згадував на шоу як анекдот про наркотики.
А я ненавиджу це робити, бо...
потім ходять легенди, а я наркотиків більше не люблю.
Я їх повністю кинув і ненавиджу людей, які досі їх люблять, тож...
Щоб посміятися, я зараз таки прийму один наркотик. Може ви про нього чули.
Це нова штука. Не знаю, чули ви чи ні.
Це нова штука... від якої зменшуєшся.
Стаєш отакеньким.
Поки ви тут, можете прорекламувати свій альбом.
Це заздалегідь підготовані жарти?
Ні, це повна імпровізація. Кожен альбом унікальний.
А щоб мене... Скільки їх випустили? Мільйони?
Так. Я записав мільйони альбомів.
І кожен із них унікальний.
Стів Мартін. «Станьмо маленькими».
Це класичні жарти.
Їх можна прослухати на програвачі вдома.
Ось і все.
Я буду вдома, сидітиму з друзями, і...
ми собі сидітимемо, і хтось скаже:
«Агов...
Станьмо маленькими».
Мій брат записував усі його альбоми перед шоу «Saturday Night Live»,
перед «Tonight Show», і вони два роки лежали без діла.
Я знаю, що не слід ставати маленьким, коли я за кермом.
Але днями я кудись їхав і сказав: «Грець із ним».
Тож я їду, і такий...
«БІЛБОРД» НАЙКРАЩІ ПЛАТІВКИ Й КАСЕТИ
10 10 9 СТІВ МАРТІН «СТАНЬМО МАЛЕНЬКИМИ»
Я тримаю в руках перший платиновий комедійний альбом в історії.
«Платиновий» — означає, що ви продали мільйон примірників.
Для мене честь знати, що продалося мільйон альбомів,
але також дивно розуміти,
що в країні мільйон божевільних.
Їх набагато більше, ніж мільйон.
Просто вони повільно про вас дізнаються.
Що ж...
Стів ніколи не думав, що його альбом запишуть.
І він продав дев'ять мільйонів примірників.
НАРЕШТІ!
НАЙПОПУЛЯРНІШИЙ КОМІК АМЕРИКИ
Як виглядає ваш день?
Сьогодні, наприклад, ви виступили на шоу «Добрий ранок, Америко».
- Я був на «Добрий ранок, Америко». - Ви там були.
Тоді ми полетіли у Вашингтон.
Два шоу в Центрі мистецтв ім. Джона Ф. Кеннеді.
Коли я виступав у тому центрі, то запитав промоутера,
«А так із цікавості, скільки мені заплатять?»
Він відповів: «Двадцять п'ять тисяч».
Я сказав: «Овва, круто».
І він сказав: «За друге шоу — ще більше».
А тоді ми повернулися сюди, а потім поїхали в...
Здається, в Бостон наступного дня.
Ми побували в 50 містах за 60 днів.
Скільки тут людей?
Два, чотири, шість, сім,
вісім, десять, 11, 12, 13,
плюс 16, 17.
У барі хтось сидить. Це 18.
Отже, я просто... Мені виступати довше чи...
Ні, мабуть, не слід. Це просто смішно.
Виступ Стіва Мартіна ще рекламували, а квитків уже не було.
Тоді ми йшли в ресторан
і чули, як люди говорили його фразами.
Думаю, вони були дуже раді бути частиною чогось.
То було культурне явище.
О ні, у мене «веселі ноги»! Стоп!
Ми не використовували відеопроекції чи щось подібне.
Але 20 000 людей усе чули й бачили.
Гадаю, сталося ось що:
матеріальне поступилося характеру номера.
Це коли викладаєшся на повну.
Коли значення має кожен рух.
Коли немає нічого зайвого.
Ви керуєте публікою, як диригент.
Добре. Я б хотів... Ой!
У 1977 році в нього було 60 концертів, на які продалися всі квитки.
Минулого місяця він дав сольний концерт тут, у Південній Кароліні,
для 9 000 фанів у Конференц-центрі Анагайма,
неподалік від місця, де я ріс у містечку Ґарден-Ґров.
Років 17 тому я стояв через дорогу в Діснейленді
й продавав путівники за 25 центів.
І... Мені приносить велике задоволення не можливість...
повернутися сюди в лімузині,
а побачитися зі старими друзями
й бути таким, як я був раніше...
Тут є один із ваших старих друзів.
Серйозно? Проженіть його.
Одного разу ми сиділи на його... на ґанку його будинку в Аспені.
І він каже: «Це і є життя?
Ми написали чудову комедію.
Ось чудова пляшка вина. Захід сонця прекрасний.
Це... найкраще, що може бути».
І я пригадую, як сказав собі: «Ні. Не найкраще.
Я хочу... Хочу мати дівчину».
Як щодо особистого життя?
Що ж...
Ви одружений? Ви гетеросексуал? Ви божевільний?
ТУР «ПЕРШОКВІТНЕВІ ДУРНІ»
Подивіться на це так. Скажімо, я одружуся
і скажу: «Я їду в тур на три місяці —
колись побачимося».
Я ніколи... Я не маю домашнього життя.
Це оманлива думка про коміків.
Здається, що ми постійно з кимось знайомимось, але ні.
Бо я приїхав сюди на дев'ять днів,
тож часу познайомитися з кимось немає.
А стосунки на одну ніч мене не цікавлять.
Я вважаю, що варто добре пізнати людину
й навіть закохатися в неї, перш ніж...
використати й принизити її.
Ти не проти, якщо я тебе поцілую?
Не проти.
Добре.
Знатиму на майбутнє.
Мені також здається, що ви дуже закритий,
і ніхто не підбереться надто близько до вас.
Тим не менше, ваш образ:
«Я дикий, я божевільний, я втну що завгодно,
я скину штани й бігатиму, випустивши наперед себе собаку».
Еге ж.
ЗУБНА ПАСТА ЛАК ДЛЯ НІГТІВ
Я кажу: «Якщо ти успішний в бізнесі,
то сидиш за великим елегантним столом із краєвидом,
а якщо ти успішний в шоу-бізнесі, то їдеш верхи на слоні».
Пам'ятаю, як я розмовляв із Карлом Ґотлібом, і він сказав:
«Коли в кімнату заходить актор із телебачення, усі такі:
"Привіт, як справи?" "Ми тебе любимо, бла-бла".
Коли заходить кіноактор, усі такі...»
І мені це подобається. Мене це вразило.
О, Стіве, зберися.
Тобі запропонували серйозну роль.
Справді?
Що за фільм?
Від стендапу до кіно — це розумно.
Якщо я виконаю свій найкращий виступ —
наступного дня все буде скінчено. Кінець.
Ой! «Чорт забирай!» Що?
Ба більше, потрібно було летіти у Флориду.
Але якщо я зніматимусь у кіно, то зроблю сім дублів,
робитиму все як слід, завжди,
і тоді кіно поїде у Флориду.
Блискучий вибір.
Цей фільм для вас не перший.
Я знімався у «Віднесених вітром».
В «У порту».
- Справді? - У «Трамваї "Бажання"».
А тепер — у «Придурку».
Усе почалося з «Бананового бульвару».
Про хлопця, який не може жити в цьому світі,
тож він мусить збожеволіти й перенестися в Бананаляндію.
Я мав 17 версій.
Тобто... З них неможливо щось створити.
Я звернувся до двох сценаристів — Карла Ґотліба, атора «Щелеп».
Фільм про риб.
ГОЛОС КАРЛА ҐОТЛІБА
І Майкла Елаяса, чудового автора комедій.
Я давав інтерв'ю про свої твори.
Усі хочуть говорити про «Придурка».
«Яка ваша улюблена частина? Яку частину написали ви?
Як вам писалося зі Стівом Мартіном?»
Я тут намагаюся продати свою книгу.
ПРЕМІУМ
Він ненавидить ці бляшанки!
Не наближайтеся до бляшанок!
Поясните нам, про що він?
Я... Коли я побачив фінальну версію фільму,
то, чесно, не знав, про що він.
Там також є бляшанки!
Тоді я запитав друга: «Як тобі фільм?»
Він каже: «Я в захваті. Він про найнаївнішу людину всіх часів».
Знову бляшанки!
Здохни, мерзотнику!
Стів Мартін, найпопулярніший молодий комік Америки,
зробив великий стрибок на великий екран,
дебютувавши в новому фільмі «Придурок».
Фільм одразу ж став хітом.
СВІТОВА ПРЕМ'ЄРА ТРЕЙЛЕРА «ПРИДУРКА» ЗІ СТІВОМ МАРТІНОМ
Стів трохи хвилювався, але не показував цього.
Перша аксіома бізнесу: «Тримай хвилювання при собі».
Коли я був на сцені, то думав:
«Я знаю, хто я зараз. Я кіт».
Дай сюди!
Або: «Я містер Р. Крамб».
Я завжди відчував, що гра — це те, ким ти хочеш бути.
Хочеш бути розумним — станеш розумним.
Хочеш бути дурним — станеш дурним.
Хочеш зробити пародію — зробиш.
Лишенько, непогані у вас місця.
Шоу почалося!
Я любив іти позаду нього...
і спостерігати, як на нього дивляться. Вони не вірили власним очам.
«А щоб тобі... Це ж Стів Мартін!»
БЕСТСЕЛЕРИ — РЕПОРТАЖ 1 «ЖОРСТОКІ ЧЕРЕВИКИ», СТІВ МАРТІН
До вас приходить більше шанувальників, ніж до Fleetwood Mac.
У тих самих залах.
Бо ми часто забуваємо, що в 1970-х
Стів був не успішним коміком, а рок-зіркою.
Він був першим коміком, який збирав стадіони.
То було дивно й незвично.
Наче... Панічна емоція.
Бо більшість свого життя він був сам.
Наймасштабнішими були три дні в «Нассау-колісіум».
Сорок п'ять тисяч.
Усе ваше життя на першому місці.
Тепер я можу рухатися хіба що лише вниз.
Стіве!
Спокійно, не пораньте нікого.
Підпишете мою сигарету?
Кількість глядачів не була проблемою.
Нею була манія.
Я трохи розчарований, бо... прийшло так мало фотографів.
Будь ласка.
Я думав, що досі був коміком.
Та насправді я був ведучим вечірки.
Гаразд, добре. Тепер повторімо присягу нонконформіста.
Обіцяю бути не таким, як усі.
Обіцяю бути не таким, як усі!
Обіцяю бути унікальним!
Обіцяю не повторювати те, що кажуть інші!
Добре!
ДАРУУУЙТЕ!
Був період, десь у 1975 чи 1976,
коли, я вважаю, я був дуже смішним.
Але до 1980 року це вже не було чимось новим.
«ЩО РОБИТЬ МЕНЕ ДИКИМ І СКАЖЕНИМ?»
Ви зателефонуєте діджею і такі:
«Вітаю». А він...
Щоразу, коли я кудись лечу,
стюардеси постійно вас наслідують, чи то пак переслідують.
Розумієте? Вони постійно кажуть: «дикий і скажений».
Вони весь час такі: «Даруйте!»
Правда, смішно, коли вони так роблять?
Чи справжній Стів Мартін зробить крок уперед?
Його давно ніде не було видно,
чого не скажеш про понад 100 потенційних копій Стіва Мартіна.
Та я не проти, бо я дикий і скажений.
Ось. Добре. Дітлахи, вам весело?
Даруйте!
- Даруйте! - Да...
Даруйте!
Присягаюся, я відірву йому пику!
- Дозвольте поставити серйозне запитання. - Гаразд.
- Тепер ви серйозний. - Так.
Ви заробили купу грошей. Чи стали ви щасливішим
із заробленими статками, ніж були, скажімо, п'ять років тому,
коли метушилися сюди-туди?
- Загалом, відносно. - За гроші щастя не купиш.
Я зрозумів ваші слова. Ви не хочете говорити серйозно.
Ні, це я серйозно.
- За гроші щастя не купиш. - Еге ж.
Особисті проблеми нікуди не діваються.
- Так. Ви маєте... - Неможливо купити вирішення...
Ви маєте особисті проблеми? Є щось... про що ми можемо поговорити?
Я... оскільки ми зачепили цю тему, я обмочився.
Тут?
Усе гаразд, ми...
Одного разу я був у гримерній, і прийшов його батько.
Стів заходить після ідеального виступу тривалістю понад годину,
а його батько каже: «Знаєш, що в цьому шоу було не так?»
І я тихенько вийшов.
Бо із шоу все було гаразд.
Скажімо, я хочу зробити щось особливе.
Сьогодні мої батьки сидять у залі і... я б хотів представити їх.
Вони все життя були моїми батьками. І...
Сім'я не була... моєю ціллю.
Мені не показували... що це було чимось фантастичним.
І...
Я не впевнений, чи це правильне формулювання, бо це така...
звична річ для більшості, але не для мене.
Я більше не можу усміхатися.
Це... З одного боку, відчуваєш цей надмір любові до себе.
Але почуваєшся від цього не так, як сподівався.
Це викликає неспокій.
Одного разу я сказав Стіву: «Ти не відчуваєш кайфу після шоу?»
А він поглянув на мене й такий: «Ні, не відчуваю».
Я подумав: «Овва, для артиста це так незвично».
Я був дуже, дуже ізольований і дуже самотній.
Ти буквально не можеш вийти з дому.
Знайти час, щоб побути наодинці дуже важко, але ти грузнеш у самотності.
Розумієте?
Твоє власне мовчання тобі не допомагає.
Хочеться подобатися людям.
Проте це робить тебе холодним.
Легко дійти висновку, що ти робиш усе, керуючись неправильними причинами.
«УСЕ ЦЕ... ЗАРАДИ МЕНЕ...» СТІВ МАРТІН
У Вегасі останні столики підсвічують.
Я побачив порожній столик.
Пізніше мій друг-комік сказав:
«Може, хтось не прийшов».
Та я піддався журбі, яка мене огорнула.
Але я не хотів цього бачити. Не хотів скочуватися вниз.
Це все мені не потрібно! Не потрібні мені ці речі!
Ти мені непотрібен. Мені нічого не потрібно.
Гра була концептуальна,
а коли задум стає зрозумілим,
більше немеє над чим працювати.
Я створив власний глухий кут.
Я почувався, наче мчав швидкісним поїздом під назвою «Стендап».
В іншому напрямку мчав швидкісний поїзд «Кіно».
Моїм завданням було зійти з поїзда «Стендап» і перестрибнути на «Кіно».
І я подумав: «А, почну все спочатку.
Я можу стати новою людиною».
У СЕРПНІ 1980 РОКУ СТІВ ЗАВЕРШИВ СВІЙ ТУР.
ВІН БУВ НАЙВИДАТНІШИМ КОМІКОМ ШОУ-БІЗНЕСУ ВСІХ ЧАСІВ.
ВІН БІЛЬШЕ НІКОЛИ НЕ ВИСТУПАВ.
Гра не створюється на рівному місці.
Я 15 років практикував, доки людям не почало подобатися.
Чому ви не кинули цю справу раніше?
Бо був дурний.
КІНЕЦЬ
Що ж, ні.
На жаль, це ще не кінець.
Переклад субтитрів: Анастасія Хома