Kuulge, palju pilet maksis?
Viieka. - Viis taala?
Te maksite ja ootate profietendust, nii et lõpetame ajaraiskamise.
Professionaalne sõubisnis las alata!
Teate, mida...
Kas see mikrofon töötab?
Kas on kuulda? Olgu, vabandust.
Armastage mind!
Ja see on täiesti spontaanne, keegi pole proove teinud.
Proove tegemata.
Nii et...
Mis teil viga on? Naljasoont pole või?
1. SIIS
Hei.
Stopp.
Mul on veel midagi. Võime uue teha.
See tüüp tegi inimesi nii rõõmsaks.
RÄÄGIB JERRY SEINFELD
Ta on üks kõigi aegade idoliseeritumaid koomikuid.
Ma pidasin teda alati 70ndate lapseks.
RÄÄGIB JOHN MCEUEN
Sellist asja tihti ei näe.
Teate, järsku võis jälle tobe olla.
Ma tegin ühe avastuse, mis kuulutaks meelelahutuse lõppu.
Nimelt see, et kui inimestel oleks kahe käe asemel
ainult üks käsivars otse keset keha.
See oleks meelelahutuse lõpp, sest kuidas plaksutada saaks? Nagu...
NÜÜD HAKKAS LÕBUS!
Ta andis stand-up'ile uue hoo.
RÄÄGIB LORNE MICHAELS
Seda tihti ei juhtu.
Aga ta ei arvanud kunagi, et edu jääbki püsima.
Ma mõtlesin alati, et seda ei juhtu.
Aga juhtus.
Üks asi veel. Minu plaadi ostjad,
kes tulid siia ootuses, et esitan nalju sellelt plaadilt, aga ei kuulnud neid,
no palun vabandust!
Head ööd!
Ma arvan, et kui mind oleks juhendatud...
poleks midagi juhtunud.
Ma tahtsin lihtsalt laval olla.
Kui ma lava nägin, läksid silmad punni
ja ma kujutasin ennast seal ette.
Aga ma võin kinnitada, et mul pole annet.
Üldse mitte.
Seega pidin ma lavale pääsemiseks midagi muud leidma.
Ma olin ilmselt 10- või 11-aastane,
kui avastasin, et võid minna mustkunstipoodi ja osta triki,
siis öelda: „Tere õhtust, daamid ja härrad,“
ja oledki meelelahutusäris!
Ärge kartke, telekal pole midagi viga.
Üritasin olla tõsine mustkunstnik.
Aga üsna peagi avastasin...
Kui ütlen, et nad tulevad, siis tulevadki.
„Neile meeldib, kui trikid nässu lähevad.“
ORANGE'I MAAKOND, CALIFORNIA 1955
Mu elu algas tegelikult 10-aastaselt.
Üks sõber ütles: „Disneyland võtab lapsi tööle.“
Mina küsisin: „Mida?!“
Õigus, Disneylandis on kõik võimalik.
Teadagi, et kui 10-aastane, kes pole veel midagi näinud,
näeb lilledest tehtud Miki-Hiirt
ja jaama saabuvat rongi ja...
tegelasi ja atraktsioone ja kosmoserakette.
Ja minu tööks sai otsekohe Disneyland Newsi müümine.
STEVE! (PÄRISELT)
Mida keegi osta ei tahtnud.
Aga mis peamine, tööpäev lõppes kell 9
ja võisin ülejäänud päeva tasuta pargis veeta.
Ma istusin Golden Horseshoe revüül.
Ja seal esines koomik Wally Boag.
Ta oli esimene koomik, keda esinemas nägin.
Siin on mänguri sõber. Nendega saab alati müügi tehtud ja ratsa rikkaks.
Kindel laks. Näe, Niagara juga.
Kanada poolel.
Jäätunud Niagara juga.
Ma nägin ta etendust sadu kordi.
Mida sa veel oskad?
Keskmine inimene puhub õhupalli selliseks. See on keskmise inimese tase.
Ja siis on tõsimeelsed, kes...
Roosat elevanti teate? Siin on värviline elevant.
Näeb selline välja. Sihuke elevant.
Tühiasi, saan aplausist aru. Nii...
Ma fantaseerisin, et istun seal publikus,
ja teda tabab haigushoog.
Keegi küsiks: „Kas keegi teab seda etendust?“
Mina oleksin valmis.
Mis su nimi on?
On sul nimi?
Kuna see oli Disneyland, polnud see nagu päris töö.
RÄÄGIB STEVE'I ÕDE MELINDA DOBBS
Ta teenis mõnikord viis senti, aga tal oli ükspuha.
Ta nautis seda, mida teeb.
See oli talle hea pääsetee,
sest Steve'i tabas meie isa nörritav kohtlemine.
Isa kurjustas temaga.
Ma ei mäleta kallistusi.
Ma ei mäleta kiindumust.
Mäletan, et mõtlesin lapsena:
„Issand, mul on õnnelik lapsepõlv, kõige õnnelikum. Olin nii õnnelik.“
Hiljem sain aru, et õnnelik olin ma kodust eemal.
Maailma kõige õnnelikum paik, Disneyland.
Siis sain tööd mustkunstipoes.
MERLINI MUSTKUNSTIPOOD
Ja see muutis mu elu.
Päev otsa trikke teha?
See oli unistuse täitumine.
Viimaks muutud heaks.
Meil oli igasuguseid pilakinke.
Jänkukõrvad ja läbi pea lastud nooled.
Me tegime trikke, aga oli ka nalju.
VAIKUST, GEENIUS TÖÖTAB...
Minu sõbral Jim Barlow'l oli lõmpsijutt paigas.
Ta küsis klientidelt:
„Kas ma võin teie raha võtta? Tähendab, aidata?“
Mina võtsin Jimi jutu üle. Kui keegi midagi ostis, ütlesin:
„Ja kuna olete täna sajas klient, saate tasuta paberkoti.“
Selliseid tobedusi. Aga see oli Disneyland ja olin 15.
Maagiameister Martin! Kutsume ta lavale.
Ma andsin etendusi vanemate bridžipidudel või skautidele.
See oli tühiasi. Aplausistki näha.
Mul ja Jim Barlow'l oli sadu nalju.
Palun mustkunstimuusikat.
Peamiselt varastatud ja laenatud.
Meenutan, et kui naerda tahate, laske käia.
Kui lahkuda tahate, on uks lukus.
Arvasin, et kasutan neid elu lõpuni.
Ei, maagia, mitte traagika.
Las käia! Üks!
Kaks!
Ja kolm!
VÄLJAVAATED 1963 1. ANAHEIMI MAAKLERITE JÕULUPIDU
Tihti öeldakse: „Jää iseendaks.“
Aga kes ennast nii hästi teab?
Mina ei tea.
MÄRKMED EELLUGU - ENNUSTUS
„Tere õhtust, daamid ja härrad. Skaudid, mina olen täna teie võluv õhtujuht.
Mina olen Steve Martin, mustkunstnik ja õhtujuht.
Võta visiitkaardid. Anna peamehele mitu.
Alla 8-aastastele lastele ei sobi.
Vägev etendus, see oli vägev. Naerdi algusest lõpuni.
Kandilise sõõriga juhtus õnnetus, aga see oli kaetud, keegi ei märganud.“
RAHUNE, ÄRA VÄRISE
Sa võid oma iseloomu defineerida ja laval selliseks muutuda.
Sa võid vabalt valida, kes olla.
Äkki mängid meile midagi? - Jah, muidugi.
DUSTY PÖÖNING, 1966
Seda ei mängita nii, Tex.
Noh, sedasi siis või?
Ei. - Ei.
Ma mäletan avastust:
„Ma arvan, et jõudsin mustkunstiga tupikusse.
Komöödias paistab rohkem võimalusi.“
Tuled televisiooni...
Tuled televisiooni ja nii paljud esinejad pabistavad.
Mina ei pabista.
Keegi ei tohi arvata, et nii suhtun. Kui keegi arvaks, et pabistan, siis suren.
Ma nautisin Jerry Lewist.
Ma nautisin Laurelit ja Hardyt.
Nichols ja May olid nagu muusika.
Ära unusta, et emme armastab sind.
Armastan sind ka, emme.
Head aega, musike. - Head aega, emme.
Olid Lenny Bruce,
Bob Newhart, Charlie Chaplin, „I Love Lucy“.
Jack Benny, Danny Kaye, Bob Hope, Red Skelton,
Peter Sellers, Steve Allen, Jackie Gleason.
Aga mul polnud nendega mitte midagi ühist.
Arvad, et oskan laulu tagurpidi mängida?
Ei. Oskad või?
Tahad näha? - Jah.
Vaata seda.
Ma olin Orange'i maakonnas, Hollywood oli nagu riigi teises otsas.
Mul polnud sketše.
Rekvisiitideta oli ebamugav.
Lihtsalt seista ja lugu rääkida?
Kuidas ennast siis koomikuks muuta?
APELSINIMARMELAAD
18-aastaselt töötasin ma väga armsas teatris,
Knott'si marjafarmi Linnupuuri teatris.
Ja kohtusin tüdrukuga, kes seal töötas.
Ja me armusime, nagu 18-aastastega juhtub.
Tema nimi oli siis Stormie Sherk ja temast sai kristlik usukuulutaja.
Ta on nüüd menukirjanik.
PIMEDUSEST VÄLJA
Aga siis ta veel polnud.
Ja tema hing polnud veel püha.
Ja ta suhtus entusiastlikult teadmistesse ja õppimisse.
Ta oli kõigele avatud.
RÄÄGIB STORMIE SHERK
Ma tahtsin anda talle raamatuid, mis minu elu mõjutasid.
Ta veenis mind „Vahedat tera“ lugema.
Ja „Vahe tera“ räägib tõtt otsivast mehest.
Tõelist õnne ei saa olla enne avastust,
et see tuleb inimese seest.
Ma ei oskaks seda tsiteerida.
Teadsin vaid, et elu mõte peaks mind huvitama.
Ma julgustasin teda. Ütlesin: „Steve, sa oled geenius.
Sa pead ülikooli minema, et avastada, kes sa oled.
Seal õpid sa nii palju iseenda ja maailma kohta.“
Ma muutsin oma elu kardinaalselt.
Kandideerisin Long Beachi ülikooli ja hakkasin filosoofiat õppima.
Filosoofias lammutatakse kõik osadeks.
Kõige osas muudetakse arvamust.
Kõige osas. Ja see meeldib mulle.
See tunne, et võid lahendada midagi suurt.
Ma hakkasin juurdlema ainsa asja üle, mis mul oli, nimelt komöödia üle.
Ma ei küsinud, kas Jumal on olemas,
vaid: „Kuidas inimesi rohkem naerma ajada?“
Mulle meenus üks oluline element
minu komöödiateooria puhul, nimelt indikaatorid.
Nagu see.
Ma tahan rääkida...
Tahtsin ateistiks hakata. Pidin loobuma. Neil pole pühi.
Koomikud teevad midagi, mis annab märku nalja lõppemisest.
Ükskõik, kas oli naljakas või mitte, publik on sõlminud lepingu.
„Nii, siis me naerame.“
Näiteks puänt.
Te olete lugenud, kus Elvis Presley sõjaväekatsed ära tegi.
Nüüd on palju turvalisem. Teil ka?
Lugu rääkides tekitad pinget.
Elvis on väga musikaalne ka. Kui arst haamriga koputas,
mängisid ta põlvekedrad laulu „Don't Be Cruel“.
Puändiga maandad pingeid ja kõik teevad...
See pole päris naer.
Ma mõtlesin: „Mis siis, kui tekitada pinget, mis ei vallandu?
Mis siis, kui saan päris naeru?“
Sellist naeru nagu koos sõpradega, kui küljes pistma hakkab.
Kus polnud mingit lepingut. Me lihtsalt naersime.
Seal polnud indikaatoreid.
Polnud vaja öelda: „See on nali.“ Kõik lihtsalt itsitasid.
„Mille üle me naerame?“ „Ma ei tea.“
Mul tekkis üks teooria.
„Mis siis, kui ma indikaatorid ära jätan ja lihtsalt edasi lasen?“
Viimaks peaks publik ise otsustama, kus naerda tuleb.
See kõik tundus kas nii rumal, et ajab neid naerma,
või on nii naljakas, et ajab naerma.
Või naeravad nad mõnikord üle-eelmise nalja üle.
See oli selline vaba naer ilma lepinguta.
Ma otsisin seda omadust, mida on võimatu määratleda.
„Ma ei tea, miks see naljakas oli, aga lihtsalt oli.“
Minu esimene etendus, mille eest mulle päriselt maksti,
toimus Little Place'i kohvikus.
Aitäh.
Tahtsin mainida, et täna tuleb hea etendus.
Steve Martin tuleb kohe lavale.
Meil on Tijuana Brass ja Elvis Presley.
Siis veel Leek ja Läbipõlenud, Bill Haley and the Comets,
Truman Capote, Inglismaa kuninganna, Montie Montana...
Ma kasutasin köögikraanikaussi ja mustkunsti.
Poti äss.
Poti äss. No täitsa mööda!
Ma lugesin e. e. cummingsit.
„Saatan ja suur roheline tantsiv saatan saatan.“
Ma žongleerisin.
Ma pole alati siganaljakas koomik olnud.
Varem etlesin dramaatiliselt selliseid asju nagu...
Ma olen Mendelejevi tabelit dramaatiliselt ette lugenud.
See on võimas.
Pd.
Mp.
Zn.
Ja nii edasi.
Raske oli 20 minutit kokku saada. Tõsiselt.
Kui publik oli halb, jäi 11 minutit järele. Teate?
See on mulle suur asi olnud. See tõi mind siia, kus olen.
See on telefoninali.
Teen näo, et helistan kellelegi,
räägin temaga ja viskan nalja.
See meeldib teile kindlasti.
Halloo, kas Fred kuuleb?
See on naljakas. Ja siis...
Mina olin rahul ka vaatamisega.
Nagu: „Mida?“
Maailmas on kahte sorti inimesi.
Need, kes mõistavad Steve Martini huumorit, ja need, kes ei mõista.
Publik pidi järele jõudma.
Aitäh.
Läksin üle UCLA-sse ja õppisin loogikat.
Meil on siin tore. Jah.
STEVE MARTIN MUUSIKA, MUSTKUNST, HUUMOR JA LAULUD
See on tore aeg, nagu meil praegu.
Mind mõjutas Lewis Carroll,
kes oli suur absurdimeister.
Esiteks. Beebid on ebaloogilised.
Teiseks. Ei jälestata kedagi, kes krokodilli kasvatab.
Kolmandaks. Ebaloogilisi inimesi jälestatakse.
Seega ei saa beebid krokodille kasvatada.
Ühel päeval olin koos sõbra Phil Careyga
ja me otsustasime seigelda.
Phil sai oma kursusel ülesande, ma ei tea, millise täpselt,
aga ta pidi intervjuu tegema ja palus Aaron Coplandi.
Ja Aaron Copland oli nõus.
LA-ST NEW YORKI
Ta polnud idarannikul käinud.
RÄÄGIB PHILIP CAREY
Ta polnud eriti väikelinnades käinud.
Oli kohti, mida ma tahtsin Steve'ile näidata.
Me klappisime Philiga. Teate ju küll.
Kui sul on hea sõber, kellega improviseerida.
Sellel reisil juhtuski nii.
Ma tean ühte head tootenime. Lihavaha.
„Sõbrad, kas teil on igavast roiskuvast kehast kõrini?
Te taastate selle sära uue pealepritsitava Lihavahaga.“
Meil oli ühine huvi imeliku ja imelise elu vastu.
LIHAVAHA
Ma olin veel 20
ja uhke, et jõudsin enne 21-seks saamist New Yorki.
Kui me Philiga sinna jõudsime, jooksime moodsa kunsti muuseumisse.
Sest pidime „Guernicat“ nägema.
Mis 1964. aastal toimus?
Kunstimaailmas toimus plahvatus.
Kultuur muutus tänu biitlitele.
Anna musi.
Kui ma oma „eeskava“ hindasin,
oli loomulik mõelda: „Miks peaksid nad seda uuesti vaatama?
Mis paneks neid sellest kodus rääkima?“
Kas või lihtsalt: „Ma nägin midagi eriti veidrat.
Koomikut, kes peab ennast naljakaks, aga ei ole.“
Ma mõtlesin, et seal on midagi.
Saatsin oma võrratule ülikoolipruudile postkaardi.
„Kallis Nina, ma otsustasin, et teen laval midagi uuenduslikku.
Ainult nii saan teha seda, mida tahan.“
Ma ei tea, mida silmas pidasin, aga ma ei tahtnud olla traditsiooniline.
Ilmselt.
Nüüd, daamid ja härrad... Steve Martin!
Tere õhtust, aitäh. Suur tänu, see on liig.
Tõesti liig. Aitäh. Aitäh.
See on mu hüvastijätuetendus, suur tänu.
Nägemist ja suur tänu.
Õhtust, daamid ja härrad, või tere või mis iganes ajatsoonis te olete.
Tere tulemast etendusele.
Minu nimi on Steve Martin ja ma tulen kohe lavale.
Ja mind oodates soovin teatada, et kahe nädala eest
salvestasin ma oma esimese komöödiaplaadi.
Ja kahe päeva pärast kustutame me selle ära.
Nii et seepärast ma olengi siin.
See on naljakas, eks?
Jah, komöödia on selles imelises maailmas kuningas.
Teate, naermine on nii tähtis.
See on ainus asi, mis eristab
inimest kõigist teistest olenditest.
Meie võime maha istuda, kui midagi naljakat juhtub,
ja öelda: „Naljakas.“
CYRANO LÖUNA - ÕHTUSÖÖK
Klubid palkasid koomikuid.
Nemad esinesid alati esimestena.
See oli ainus baar, kus ma esinesin, ja ma ei teadnud...
See kõlas väga California moodi, aga see selleks.
Troubadour oli Meka.
Kuigi ühe klubi nimi oli ka Mecca.
...aplaus Steve Martinile.
Aitäh!
Aitäh. Pagan võtaks.
Te olete olnud võrratu publik. Suur tänu ja head õhtut.
Ei, tahtsin seda lihtsalt öelda. Nagu ma ütlesin, tegin Bishopi...
Tavaliselt oli tal kaks etendust.
Vahel kuuele pealtvaatajale.
RÄÄGIB TÜDRUKSÕBER MITZI TRUMBO
Imelik oli vaadata, kui keegi ei naernud,
sest ei saadud aru, kas on naljakas.
Oleme Troubadouri taga põiktänavas
koos Steve Martiniga.
Jah, see olen mina.
Kõik, kes mind kuulavad,
mõned möödujad tundsid mind ära.
Põnev. - Woody Allen, eks?
Ei, ei, ei.
Kas sa oled Jerry Lewis?
Ei, ma olen Steve Martin, komöödiakuningas.
Ma pole Steve Martinist kuulnudki.
Aja mind naerma.
Siis tuli ta teist korda,
inimesed olid pisut joonud ja siis läks juba hästi.
Nüüd tean, et paljud istuvad seal ja mõtlevad:
„See on järjekordne bandžoga mustkunstnik.“
„Aga millal ta hakkab õhupalliloomi tegema?“
Kui ta neid naerma ajas, olid nad tal peos.
MÄRKUSED
IMELIK ETENDUS - EI TEA, KAS NAERSID MINU ÜLE VÕI KOOS MINUGA.
SIISKI PLAKSUTATI KÕVASTI.
Ma nägin kõvasti vaeva, et ta sel suvel romantiline oleks.
Tema aju töötab mitmel huvitaval ja erineval viisil.
„Kullakallis Mitz. Tegelikult pole suurt midagi teoksil.
Käisin Golden Horseshoes katsetel, aga pole ühendust võetud.“
„Ma hakkasin endale vuntse kasvatama. Kas sina ka?“
ARMASTUSEGA STEPHEN
Tal oli koos mu perega lõbus.
Tõmbasime pisut kanepit, naersime ja sõime.
Minu isa oli stsenarist.
Tema ja paljud ta sõbrad pandi musta nimekirja.
Õhtusöökidel käisid kunstnikud ja kirjanikud.
Esimest korda elus nägin kellegi kodus kunsti.
Vestlused olid vastupidistel teemadel.
Koos oma vanematega sõin ma vaikides.
Esimest korda sattusin täielikult teise ellu.
Teistsugusesse ellu.
Selles vanuses vaatasime üksteist nii,
sest me ei teadnud asjadest midagi.
Ja ma läksin Steve'ist lahku.
Võisin ilmselt näha, et ta jõuab kuskile.
Ma ei arvanud, et ta lõpetab. Ja ta ei lõpetanudki.
Üks kaunemaid vaatepilte...
Ma esinesin ükskord autokinos.
Kui miski neile naljakas tundus, siis nad tuututasid.
Kui küsitakse, kas suitsetada võib,
küsin vastu, kas peeretada võib.
Ma mõtlesin: „Mu elu ei tohi selliseks muutuda.
Ma ei taha seda 50-60-aastaselt teha.
Seega on mul 30. eluaastani aega, et läbi lüüa.“
Ma töötasin õhtuti ja ülikoolis käisin päeval.
Ja mõtlesin: „Kuidas raha teenida? Mida teha?“
„9. augustil käisin telesarja „Vägev Herakles“ katsetel.“
Loobu kohe, Herakles. Sul pole lootustki.
Seda arvad sina. Ma tulen, Theseus.
„Ei saanud rolli.“
Ma kaalusin tõsiselt filosoofiaprofessoriks hakkamist,
sest mulle tundus alati, et õpetamine on nagu meelelahutusäri.
Sa seisad inimeste ees.
Siis avanes aga võimalus „Smothers Brothersiga“.
Millest sai menusaade.
SMOTHERS BROTHERSI KOMÖÖDIATUND
Siin on mu vend Tom, kes teeb teleajalugu,
sest tal on kaasas 30, lugege üle, topless tantsijat.
Nad otsisid noori stsenariste.
Ma mõtlesin: „See on meelelahutusäri.“
HEI, SINA
Olin linnas püstijalaetendusi andnud ja nad olid minust midagi kuulnud.
TAVALINE MEELELAHUTUS
Ma tean head vempu.
Tahate oma sõpradega proovida? Väga naljakas.
Kui sind õhtusöögile kutsutakse,
astud sisse ja viskad salati põrandale.
Ma tegin seda oma eelmisel peol.
See oli kahe aasta eest.
Olin ainult endale mõne nalja kirjutanud,
mõne väikese imeliku lühijutu ka.
Aga minu tüdruk käis peastsenaristiga.
Siis oli ikkagi 1967. aasta.
Ma käisin neli-viis korda nädalas Ice House'is.
RÄÄGIB MASON WILLIAMS STEVE'I TÜDRUKU KUTT
„SMOTHERS BROTHERSI“ PEASTSENARIST
Ma nägin teda seal 20-30 korda.
Kui midagi 30 korda näed,
hakkad asja olemust mõistma.
Ja mind võeti tööle.
Mind paisati stratosfääri.
Ühe nädalaga tundmatusest kosmosesse.
Mul sõelusid püksid püüli.
Minu arust oli ta ujedavõitu.
Kaamera!
Meil polnud talle kabinetti.
Ta istus stsenaristide toa ukse taga koridoris.
Ja nõjatus seina vastu.
Ma läksin ja kirjutasin midagi.
Mason tõmbas ühele lausele ringi ümber ja ütles:
„See on puänt. Selle paneme kõige lõppu.“
Mind tabasid ärevushood.
Mul oli sellega palju aastaid raskusi.
3. MAI 1968
„Noh, siin ma siis nüüd olen... elus. Mida ma edasi teen?
Kahe päeva eest oli mul minu elu halvim kogemus.
Fantastiliselt kiire südame pekslemine, millega kaasnes hirm.
Ma tundsin ennast maailmast äralõigatult.
Minevikku polnud, oli ainult kauge olevik.
Olin tööl liimist väga lahti.
Ma ei suutnud puterdamata rääkida.
Mõtlesin lahkumisavaldusele.“
Kes on see vastik inimene?
„Ja siis...
sõitsin ma koju ja mõistsin, et mul läheb päris kuradi hästi.
Mul on hea töökoht, loominguline töö.
Ma saan esineda, artist olla.
Mul on mõistus.
Ma otsustasin pidada eesmärgiks oma tööd, mitte õnne leidmist.
See on hea mõte.“
Tommy Smothers ütles kunagi:
„Steve Martiniga suheldes räägid nagu eikellegagi.“
Ja tal oli õigus.
Ma tahaksin sind tutvustada, aga ei oska su etendust kirjeldada.
Mida sina soovitaksid?
Näiteks...
„Maailma parim koomik“?
Ei.
Tere, olen maailma parim koomik.
Tere. Aitäh. Suur tänu.
Aitäh. No nii, aitäh.
See on juba liig. Ma ei oodanud seda. Aitäh.
Ma tahaksin alustada vana naljaga,
mis pole mul veel päriselt käpas,
aga see on alati naljakas, ka mitmendal vaatamisel.
See on vana oma nime unustamise nali.
See on nii, et hakkan oma nime ütlema,
aga järsku teesklen, et unustasin.
See pole mul veel päriselt käpas, aga on väga naljakas.
Siit see nüüd tuleb, vana hea oma nime unustamise nali.
Tere, mina olen Steve Martin.
Mokka läks.
SÕDURID KOJU
Nõuame rahu! Nõuame rahu!
Vietnami sõda möllas.
Kõigil olid väga pikad juuksed ja nad olid väga-väga tõsised.
Sõdimise asemel on parem jääda...
Jääme kolmeks aastaks voodisse. - Ja kasvatame juukseid.
Jah. - Rahu eest.
TUUTUTA RAHU EEST
Minu arust peab iga esineja lisama ühiskondliku kommentaari
ja midagi väga tähendusrikast.
Nii et mina hakkaksin nüüd õhupalliloomi tegema.
Las käia.
See on väga lõbus. Lastele mõeldud.
Komöödia oli poliitiline.
Piisas Nixoni nime mainimisest,
et kõik naeraksid, vilistaksid või tohutult reageeriksid.
Ja mulle tundus, et on aeg seda muuta.
RÄÄGIB BOB EINSTEIN KOOMIK JA SÕBER
Sel ajal meeldis koomikutele sõjast rääkida,
rääkida pisut nilbetel teemadel.
Oh, kaunis taevas sudune Ja vili mürgine
Olen naisõiguslaste poolt.
Võite ise arve maksta ja suure jotsi jätta.
Ma ei tahaks valge olla, sest te kõik peate Kuule minema.
Kuulge, aitame ühiselt neil valgetel mölakatel Kuu peale sõita,
et nad meid rahule jätaksid.
Steve oli lihtsalt tobe.
Ta tegi midagi unikaalset ja riskantset.
Keegi ei pidanud seda hiilgavaks, ka Steve mitte.
Tean, et see paistab nõme.
Ja tundub, et seda on võimatu selgitada, aga las ma selgitan.
Teate...
„KOOMIK“
Ja sain ainult halbu arvustusi.
KÖÖBAKAS ANNE
ÕNNETU
„Halvim asi Ameerika komöödias.“ Seda ma mäletan.
„Steve Martin, keda ma pean kõige õnnelikumaks meelelahutajaks.“
Mind oodates tahaksin teha sketši, mis on palju head teinud.
Enamik teist tunneb selle pealkirja ära.
See on sketš „Nina vastu mikrofoni“.
Ei, ei.
Veelgi parem, ta ütles: „Maailma kõige õnnelikum amatöör.“
Teate, omamoodi peab paika.
Isegi mind ajab muhelema.
Aga mulle meeldis.
Ja ma tahtsin, et see toimiks.
Ma mediteerin nüüd teile. Teen oma mediteerimispukil joogat.
Istud mediteerimispukile, sedasi.
Ja siis võtad midagi lugemist.
Ja mediteerid. Niisama lihtsalt.
Need olid hipipäevad.
Tere tulemast, vennad. Rahu.
Stiil oli selline, käisin ajaga kaasas.
Kui polnud pikki juukseid ja marihuaanat ei tõmmanud, olid heidik.
Tablett hakkas vist mõjuma.
Kui äge tunne.
Mis tunne sinul on, kiisu?
Aga ma ei tõmmanud kunagi kanepit ega...
Ma ei saanud aspiriinigi võtta. Kartsin ärevushooge nii väga.
Tõmba seda. Usun, et naudid.
Mida sa mu soengust arvad? - Jõle.
MARY MARTIN EMA
Sa näed välja nagu Charles Manson.
Sa näed välja nagu...
GLENN MARTIN ISA
Sa näed välja nagu ahv.
Nagu San Francisco loomaaiast.
Või San Diego loomaaiast, mis on isegi hullem.
Vaevalt see su karjäärile kaasa aitab.
Ma arvasin alati, et isal on minu pärast pisut häbi.
Ta ei saanud olla päris uhke tavatu meelelahutaja üle,
keda ta täielikult ei mõistnud.
Selleks ajaks olin ma isast teatud määral võõrdunud,
nii et negatiivsed märkused tegelikult julgustasid mind.
1970. aasta paiku palkasid mind Ann-Margret ja tema mees Roger Smith,
et ma nende Vegase etenduse avaksin.
Ma olin justkui staar.
Ja neil oli fantastiline garderoob, mis oli parem igast majast,
kus ma elanud olen.
Ja ma nägin, kuidas Elvis käis Ann-Margretil külas.
Ta oli üleni valges ja kandis laia vööd,
ja ütles mu garderoobist möödudes:
„Poja, sul on hämar huumorimeel.
Tahad mu relvi näha?“
Tere, suur tänu.
See on nüüd küll liig. Aitäh. te olete ilusad...
See oli Hilton.
Jumal tänatud, et seda enam pole.
Seal oli kõrgeima laega teatrisaal, mis on komöödia jaoks katastroof.
Mis tähendab, et naermised nagu... Need ei haaku.
Naer lendab üles õhku ja hajub seal suitsuvinena.
Sedasi teen ma järele Uskumatut Kahanevat Meest.
Et ma seda teha saaksin, peate silmad sulgema,
nii umbes kolmeks sekundiks, ja need siis uuesti avama.
Ja siis näete enda ees Uskumatut Kahanevat Meest.
Pange nüüd silmad kinni. Ma ütlen teile, millal need avada.
Hästi, võib avada!
Nii, daamid ja härrad.
Suur aitäh, tõesõna. See on liig. Heakene küll.
Võrratu trikk „kinnas tuviks“.
Salvrätiku trikk.
Kinnas on vist parem.
Pisut hilinenud reaktsioon.
Kas Ann-Margret alustas juba?
Ma läksin tagasi ja kõik asjad mu garderoobist olid koridori tõstetud.
Kastidega.
Vaat nii...
Vaat kui kuum ma olin.
Olgu, oled siin täies hiilguses.
RÄÄGIB GLENN MARTIN
Hea küll. - Mis sul uut on, lisaks habemele?
Siin ma siis olen, seisan oma vanemate maja ees.
Ma olen nüüd 25-aastane. Küllap olen must lammas.
Noh... Siin sa meil oled, lahti sinust ei saa.
Just. - Aga küsimus on, et miks? Miks küll?
Mõtlesin selle peale hiljuti ja põhjus on selles,
et ma otsustasin, et oma töös ja elus üleüldse
pole minu üle enam teisi otsustajaid.
Tööl käies oleks mul ülemus.
Vanemate juures elades oleksid mul vanemad jalus, aga pole.
Ma töötan iseenda heaks ja saan raha selle eest, et olen mina.
Aga ma üritasin seal keegi teine olla.
Keegi ütles: „Sa näed välja nii, nagu üritaksid Eagles olla.“
Ja ma ei löönud laineid, seega langetasin otsuse.
Selle asemel, et olla vana liikumise tagumises otsas,
olen parem uue liikumise eesotsas.
Kui ma habeme ära ajan, kasutan alati Gillette'i vahtu.
Bob Einstein ütles mulle:
„Tead, mis sind aitab? Vanus.“
Ja tal oli õigus.
Sest minu sketšid nägi lapsikud välja.
Seepärast oli abi sellest, kui mu juuksed hallikaks läksid.
Alati on vaja mõelda, et seda teeb täiskasvanud mees.
Ma otsustasin, et panen ülikonna selga
ja lipsu ette ja lõikan juuksed lühikeseks.
Ma ei näe enam välja nagu 60ndate hipi,
vaid nagu uus mees 70ndatest.
Vaadake seda. Suur tänu.
Või nagu keegi tulevikust.
Suur tänu!
Ma tahtsin teha heliefektide sketši.
Kõik koomikud teevad heliefekte. Räägivad väikese loo
ja äratavad selle ellu
heliefekte kasutades.
Ma nägin sellega vaeva ja teen seda oma häälega.
Pole... Kas näen hea välja?
Pole mingeid kunstlikke värke.
Nüüd see tuleb. Vana heliefektide sketš.
Ma ärkasin täna hommikul ja sõin maisihelbeid.
Siis väljusin majast ja käivitasin auto.
Siis sõitis Põrguinglite punt mööda.
RÄÄGIB JOHN MCEUEN
Kohtusime 12. klassi eel Disneylandis
ja töötasime terve suve mustkunstipoes.
Meist said otsekohe sõbrad.
BILL MCEUEN BÄNDI MÄNEDŽER
Kui ta üksi esinema hakkas, ütlesin oma vennale:
„Bill, mine Steve'i vaatama. Ta on nüüd vaimukas.“
MÄNEDŽER, STEVE!
Tahate Steve Martini naeru?
Minu vend hakkas Steve'i meie soojendajaks kutsuma.
Ta teenis 50 või 150 dollarit õhtust.
Ta uskus Steve'i ja Steve uskus Steve'i.
Pilti ei tee. Pilti ei tee.
Steve uskus Steve'i kõige vähem.
...kasutada hea mikri tehnikat. Nii see käibki.
Aitäh ja head ööd.
TROUBADOUR ESITLEB
Tere õhtust, mina olen Linda Ron...
Ma soojendasin kõiki.
The Carpenters, Mimi Fariña, Sonny ja Cher, Poco, B. B. King,
Sha Na Na, Merle Haggard.
Black Oak Arkansas.
Ma ei mäleta Black Oak Arkansase soojendamist, aga see peab tõsi olema.
No suur tänu.
Mõnda aega oli tore, aga sain aru, et see ei vii kuskile.
Ma esinen ainult kümme minutit, sest...
Aitäh, aitäh.
Või siis viis minutit?
Ma läksin etendusele ja mulle maksti selle eest 200 dollarit,
sinna ja tagasi sõitmine maksis aga 250.
Mida ma valesti teen?
Ükskõik, kui hea ma olen, kui hästi ma peale läksin,
kõigil oli suva.
Dirt Band! Dirt Band!
Seda kuulis ta oma esinemise ajal.
Ma mäletan, et lava taga
kuulis enne etendust publiku lärmi nagu...
Siis öeldi: „Ja nüüd tuleb Steve Martin.“
Sumin ei vaibunud, aplausi ei järgnenud.
See lihtsalt jätkus, sina hakkad esinema ja nad ikka...
Jah, see oli lahing.
30-selt on aeg hakata midagi muud otsima,
sest ma mõtlesin, et ma ei taha jäädagi seda tegema.
1975 PÄEVIK
Aspen, 28. detsember 1974.
„Jack Benny suri eile
ja see on sobiv aeg hakata päevikut pidama.
Jack Benny hääl on üks varasemaid, mida ma mäletan,
ja ilmselt olen ma soovinud just midagi sellist luua.“
Kas te mu naist nägite? Ei näinud.
Tegelikult ma ei tunnegi te naist.
Kust te siis teate, et ei näinud?
Olete mind varem näinud?
Ei? Kust teate, et see mina olen?
„Mõnikord, nagu õhtuti New Yorgis,
nuuksusin ma oma hotellitoas vanu komöödiafilmikatkeid vaadates.“
Mul on jalad tantsuhoos!
„Ma pean keha kasutamist parandama.
Enda arust kasutasin seda hästi, aga vähesed naersid.“
Sest 1974. aasta publik oli kohutav.
Hilisõhtused rokisaated õpetasid karjuma ja häälekalt kaasa lööma.
Tee nüüd apelsinimahla!
„Ei, aitäh.“
„See aasta avab mu silmad.
Ma kavatsen ainult esineda.
Aitab lohakatest vaheajaetendustest vaenulikus keskkonnas.“
Ja siis mõtlesin ma esimest korda: „Ole peaesineja. Ära soojenda.“
Peaesinejal on teistsugune võim.
Selle asemel, et kedagi 500-kohalises saalis soojendada,
hakkasin esinema 40 inimesele.
Mul on üks hea räpane trikk, mida saab kolmeaastasele teha.
Lapsed õpivad rääkima oma vanemaid kuulates.
Kui teil on kolmeaastane laps ja tahate räpast trikki teha,
siis rääkige valesti.
Esimesel koolipäeval ta tõstab käe:
„Kas võin mambo koeranäo banaanipeenrale?“
Aga see toimis.
Veel! Veel! Veel!
ÕHTU LÕPUS KUULSIN INIMESI MU NIME HÜÜDMAS.
Aitäh. Aitäh. Suur tänu.
See on liig. Aitäh.
Hea küll, eks ma siis harjutan tänaseks etenduseks ühte nalja.
Üks rohutirts astub baari.
Baarmen ütleb: „Kuule, meil on sinu nimega kokteil.“
Ja rohutirts küsib: „Kas teil on kokteil nimega Fred?“
Naer, naer, naer.
„Kuule, meil on sinu nimega kokteil.“
Ja rohutirts küsib: „Kas teil on kokteil nimega Fred?“
Naer, naer, naer.
Steve püüdis alati publikut leida.
Ta leidis seda siit ja sealt.
Ma olen nüüd maailma mõlemalt poolt näinud!
Pea alaspidi ja ringiratast!
Ja mul on ainult üks küsimus.
Kus ma olen?
Tuletan meelde, et kuulate WRVU Nashville'i.
Kus järgmisena esined?
Saad Johnny Carsoni moodi promo. Tahan ennast JC moodi tunda.
Noh, Johnny, ma olen...
ÜLIKOOLIRAADIO
Tegelikult ma ei tea, kus olen.
Lähen vist Russellville'i. Ma ei tea, mis osariigiski see on.
Jah?
Kas võtan vastu?
Tere, BSU, WPWPW, jah?
Ma nägin sind noolega läbi pea.
Tõesti? - Jah, see oli raju.
Ma pole mitte kunagi noolt peas kandnud.
See on eriskummaline. Te ajate mind kellegagi segi.
Halloo? - Olete eetris.
Kas olen eetris? - Nojah.
Tema küsis enne. - Kas Steve Martin?
Võimalik. - Võimalik?
Noh, ma olen Hemingway peosaalis.
Ainult sina oled siit puudu.
Tüdrukud, tüdrukud!
Mul on seksuaalne probleem.
Milline?
Mulle meeldib meeste pesu kanda.
No väga hea!
Kui paljud mäletavad, kuidas maakera paari aasta eest plahvatas?
Näete, nii vähesed mäletavad.
Ja võiks arvata, et selline asi jääb meelde, aga ei.
Te ei mäleta seda?
Maakera plahvatas ja hävis täielikult.
Ja me põgenesime sellele planeedile Noa kosmoselaevaga.
Ja valitsus otsustas lollidele mitte rääkida, sest kardeti, et see võib...
Oi jah, liigume nüüd edasi.
Alguses oli palju ülikooliesinemisi. Palju klubisid.
RÄÄGIB MAPLE BYRNE STEVE'I FÄNN
Igas klubis, kus ta esines, hakkasid töötajad esitama
Steve Martini nalju.
Ta jäi lihtsalt kõigile meelde.
Oodake.
Esinemisi on igasugustes veidrates olukordades.
Ma mäletan, et ühel õhtul esinesin sajale üliõpilasele.
Ma huvitun keelest, see on minu rida.
Professionaalne koomik peab keelt tundma
ja see, tunnistame, et on sõnaosavaid, aga teised...
...pole ehk nii osavad.
See polnud teatrisaal, vaid aula,
kus on väike lava draamatudengitele.
Kulisse pole. Väljuda tuleb läbi aula.
Ma lõpetasin ja ütlesin: „Aitäh ja head ööd.“
Ja nemad istusid seal edasi.
Ma tulin uuesti lavale ja ütlesin: „See sai läbi, päriselt ka.“
Ja nemad istusid edasi.
Ma kõndisin läbi publiku ja hakkasin rääkima.
Ma ei tea, mida ütlesin.
Rahvas, meil oli siin lõbus, ja minu arust on see nii tähtis.
Inimesed küsivad minult: „Steve, mis su moto on?“
Minu moto.
„Naera üks kord päevas.
Sest päev ilma päikeseta on nagu...
öö.“
Ma lahkusin ja tekkis imelik vilepillimehe efekt,
sest nad hakkasid mul kannul käima.
Viimaks juhatasin ma publiku välja tänavale ja kõndisin nendega ringi.
Ja ma kõndisin väljas ringi, publik tihedalt kannul.
Ja jõudsin tühja ujumisbasseini juurde.
Ja ma ütlesin: „Hea küll. Kõik basseini.
Ja mina ujun üle teie.“
Sel õhtul koju minnes mõtlesin: „Midagi juhtus. See oli hea.“
Ja nii sai alguse minu karjääri väga tähtis osa, nimelt lavalt lahkumine.
Ma pean nüüd jalga laskma. Te olite tõesti hea publik.
Teate, ma vist loen mõnda aega.
VÄLJAPÄÄS
Kõik otsekui avanes.
RÄÄGIB MARTIN MULL KOOMIK JA SÕBER
Ta viis inimesi burgereid sööma ja tellis 350 tükki
või midagi sellist.
Täna etendust nägid?
Jah, olin Krystalis.
Burgerit nautisid?
Ei saanud jaole. Liiga palju inimesi.
Mina nägin paari ettekandjat nutmas.
Paar viimast korda, kui ta seda tegi, kaebasid naabrid ka kõrvaltänavalt.
Nad kaebasid politseile lärmi üle, mida tekitas sadade inimeste naer.
Muide, ma müün etenduste vahel uimasteid.
Kas see on politsei? Issand.
Väljas. - Lõmpsijutt.
Nad on väljas? - Jah.
Kui politsei tuleb, käituge loomulikult.
Kui politsei tuleb, pange õhupallimütsid pähe,
et ma äratuntav poleks.
Ärge muretsege. See on minu mure.
Hea küll, teeme siin möllu!
Siis ütles omanik: „Jah, meil läheb hästi. aga Steve Martineid käib siin harva.“
Nagu oleksin ma suur hitt.
Ja ma küsisin: „Mis mõttes?“
Ma olin 5000 dollarit võlgu.
Ülikoolis esinedes ei teeninud palju,
seega nõustusin nädala San Francisco Playboy klubis esinema.
Publik oli palju vanem, kui harjunud olin, aga ma vajasin raha.
PLAYBOY KLUBI
Ma vuntsisin end üles, sest restoran on väga eriline.
PINTSAK JA LIPS KOHUSTUSLIKUD
Ja ma ütlesin muusikule lava taga:
„Kuule, siin on täismaja.“
Ta vaatas mulle otsa ja tegi...
„Jänku tutvustas mind Steve Millerina.“
Nad ei maksnud, et mind näha.
Mina olin kõrvalepõige.
Kutsikas.
Kuulsin, kuidas üks mees ütles: „Ma ei saa muhvigi aru.“
Ja see polnud uhke hetk. Teate.
Surm. Komöödia surm.
See on tavasurmast hullem.
VÕIMALIK, ET OLIN OMA AJAST EES.
„Kus on vanamoeline meelelahutus, millest ma unistasin?
Kas see ongi?
Kus on minu tunnuslaul?“
Komöödia on ajastus. Sellest ei saa üle ega ümber.
Kui publik ei luba sul oma ajastust kasutada, siis oled surmalaps.
Tahan teile ühe nalja...
„Valikuvõimalused:
Loobuda.
Televisioon.
Tõenäoline võimalus.“
Ma tahan sõubisnisisse.
„DOC“ KÜLALISROLL AASTAL 1975
Uskumatu.
Kas ma valetaksin?
Seal ma siis olin.
Ja mul oli kava, millega olin kümme aastat vaeva näinud.
See oli nagu nurga taga ootel.
Sul on asjad pakitud ja oled valmis minema.
Ja ootad, et buss tuleks.
„Minu buss tuleb, lähen oma kodinatega peale.“
Kui teile tundub, et ma siin lollitan,
siis mul polnud kavas öelda, aga...
Ma teen täna sõubisnisiga lõpparve. Aitäh.
Ja see on minu viimane esinemine.
Nii et ma teen kõike, mida olen iial teha tahtnud,
ja vahet pole, kui üldse kohale ei jõua, või kui kõik mind vihkavad,
või kui kriitikud ütlevad: „Minu arust polnud see kõige imelisem asi...“
Ma teen praegu kõike, mida olen kunagi teha tahtnud, nii et...
Ma olin väga rumal.
Mul kulus palju aega, et avastada, et minu kava ei toimi igal pool.
Playboy klubis oli see lihtsalt imelik.
Boarding House oli väga trendikas
ja sai tuntuks seepärast, et oli imelik.
Olete tahtnud midagi pöörast teha?
Midagi püstihullu? Lähme mõrvame kellegi.
See oli põlvkondade vahe.
Oli üks põlvkond pööraseid kanepitõmbajaid.
kes painutasid ennast nii palju, et sind mõista.
Ja nad ei käinud Playboy klubis.
Segan enne kaardid ära, kasutades kuulsat karjamaastiili.
KAARDID Nüüd karjamaastiil...
(poetab kaarte lehmakoogi häält tehes)
Nii, mis su tähemärk on?
Skorpion. Mina olen Fekaal, seega...
Oma publik tuleb üles leida.
RÄÄGIB MICHAEL ELIAS KAASAUTOR
Ja Steve tegi seda.
Nad tulid sinna tema pärast. Nad olid ta fännid.
Ma täidan õhupallid alati sõnadega, et lõhkedes...
„Kurat!“
Kutsikas.
Tegelikult on see rasedusvastane vahend.
Ja ma näitan, kuidas see töötab.
Kui te kannate seda... peas...
siis keegi ei räägi teiega.
Ma tahaksin korraks tõsiselt rääkida.
Võis tunnetada, et laval on eriline inimene,
keda lihtsalt tahab näha.
Ma soovin nüüd head ööd.
Ja tavaliselt ma kõnnin lavalt minema
ja lähen tagasi garderoobi, teate, aga...
täna ma seda ei tee.
Täna ma...
lähen Banaanimaale.
Ja täna õhtul on Banaanimaal nii ilus.
Teate, see...
Seal on mehikesed banaaninahast kasukate ja kingadega,
neil on väikesed banaanimobiilid.
Ja Banaanimaal on nii imeline, sest...
Banaanimaal on ainult kaks tõsiasja.
Esiteks on kõik toolid rohelised.
Ja teiseks pole ükski tool roheline.
Mina lähen sinna.
60ndate lõpp kestis umbes 1975. aastani.
See oli väga sünge aeg,
et valge ülikonnaga puhas mees tuleks ja sind endaga kaasa viiks.
Kui sa seda uskusid, ootas sind lõbus sõit.
KOOMIK, KES TEEB KÕIKE
„IMELIKUKS“ TEMBELDAMINE EI HÄIRI STEVE MARTINIT
TEMA NALJAD KÕNNIVAD TÄNAVALE VÄLJA
ÜDINI TOTAKAS KAVA,
MIS TEKITAB LÄBI NAERU KÜSIMUSI ENDA KOHTA.
STEVE MARTINI AEG VÕIB KÄES OLLA.
Boarding House'i mahtus 300 inimest, see polnud mingi tohutu edu.
Aga kui saal on täis müüdud, tundub, et midagi on teoksil.
Olgem ühtsed.
Seepärast astun ma alla inimeste sekka.
Käed eemale.
Ja pärast seda pööret tundsin ma ennast hästi.
PÕRUTAV NÄDAL SAN FRANCISCO BOARDING HOUSE'IS.
HÄMMASTAV JA ÜLLATAV EDU.
NELJAPÄEV, 14. AUGUST
STEVE'I 30. SÜNNIPÄEV
Ma olin esimest korda kõigeks valmis.
Kava hakkas paika loksuma.
Oh, hai ampsab
Hammastega, kallis
Ja on need pärlvalged tal
Oh, hai ampsab
Hammastega, kallis
Ja on need pärlvalged tal
Oh, hai ampsab
Hammastega, kallis
Ja on need...
Ta on üks kõige vaimukamaid mehi, keda ma näinud olen. Steve Martin.
Steve Martin. - Vau.
Ta teeb täna midagi muud. Mul pole aimugi, mida nimelt.
Tore on siin tagasi olla ja...
Ma tean, et see kõlab läilalt, sest iga meelelahutaja ütleb laval:
„Hei, nii tore on siin olla!“
See kõlab võltsilt, aga uskuge mind, ma ütlen siiralt:
„Hei, nii tore on siin olla!“
Cher, nii tore on siin olla. - Aitäh.
Tegelikult on tore siin olla. Vabandust.
Hea küll... Tegelikult on tore siin olla.
Siin on tore olla.
Steve on minu arust nii äge.
Ta teeb alati veidraid, pööraseid ja mõeldamatuid asju.
Kuule, oota korraks. Oota. - Mida sa nüüd...?
Sa räägid neile, et teen veidraid ja pööraseid asju, John.
Tore on siin olla! Vau!
Ma mäletan, kui oli tore seal olla,
aga siin on tore olla.
Ja on need pärlvalged tal
Mind köitis alati üleolevus.
Mul on sulle üks palve. Kas sa pildistaksid mind?
Mina istun siin sedasi hooletult, nagu...
Nagu...
Ja ma hakkasin endale tegelaskuju looma.
Need kaamerad on fantastilised. Isegi idioot oskab...
Sellist liiga enesekindlat idiooti.
Ma hakkasin mõistma, et ma parodeerin meelelahutusäri.
RÄÄGIB ADAM GOPNIK, NEW YORKERI AJAKIRJANIK
Tema kava polnud komöödia, vaid kõneles esinemise absurdsusest
ja sellest, kui totter on laval inimeste ees nalja teha.
Kas ma näen nõme välja?
See oli agressiivselt totter.
Kas ma alandasin ennast?
Ja agressiivset totrust ei saa eirata.
Ma olen sellel trepil 40 minutit kinni olnud.
Kui jääd kindlaks millelegi, mis on vale.
Appi!
Ta oli mölakas, kes ka käitus mölaklikult.
Aga ta näitas välja, et ta teab seda.
Et me mõlemad naerame sama mölaka üle.
Ma ei esine Vegase stiilis.
Vegases tuleb pileti eest 15 dollarit maksta.
Lähed, maksad raha ja istud maha,
tavaliselt tuleb soojendajaks mingi laulja.
Ja ta on väga tore, hoiab tempot üleval...
Te ei saa sõnastki aru, aga vahet pole,
sest ta on nii äge.
Tere õhtust, daamid ja härrad...
Eesriie üles, tuled põlema
Ja nüüd tutvustan ma bändi.
Frank on minu vana sõber. No nii.
Sammy Davis jr on minu vana sõber. No nii!
Tore on olla... siin.
Oh, hai ampsab...
Steve Martin. Olen ka enda vana sõber. No nii.
Tore on siin olla!
Ja nüüd on aeg pisut tantsida. Las käia!
Sammy astus juurde. Aga see oli silmapilkne heakskiit.
Ma ei teadnud, mida teha, sest kodus ei kaisutanud me kunagi.
Kas ma pean kaisutama? Ei tea.
Viis-kuus minutit parimaid nalju, mida näinud olen.
Tõesti super. Väga vaimukas.
Mulle tundus, et uutmoodi komöödia lasub ainult minu õlul, aga siis...
11. OKTOOBER 1975
Otse New Yorgist, laupäeva õhtu!
Ma nägin „Saturday Night Live'i“ ja mõtlesin: „Oh ei.“
Ma sooviksin... - Ma sooviksin...
sööta sinu sõrmeotsi...
ahmidele.
Keegi teine teeb seda.
Ma panin teda tähele, kui ta kirjutas „Smothers Brothersis“
ja mina „Laugh-Inis“.
Need kaks saadet olid kõvad konkurendid.
Hiljem nägime mina ja Lily Tomlin teda vist kuskil Los Angeleses.
Hei, mees, tahad kama tõmmata?
Ei, ma ei taha marihuaanat.
Marihuaanat? See on kama.
Ma olin sel ajal ka väga naiivne.
Minult küsiti: „Hei, tahad tõmmata?“
Ja mina vastu: „Muidugi!“
Ma mõtlesin, et midagi jääb kahe silma vahele.
Meie tegime poliitilist satiiri.
Ja... Steve mitte.
See saade oli nii kuum.
Nad olid hoos.
Ja minul oli pisut külgetõmbejõudu,
aga olin ikka põrandaalune.
Ma tahtsin kindlaid inimesi, seega oli Steve riskantne.
Daamid ja härrad, Steve Martin!
Risk on mulle hapnikuks.
Kui sa piiri peal ei kõnni, siis polegi eluvaimu sees.
Ainult mõni kord oma elus olen enne esinemist
mõelnud: „Vaat kui nad seda näevad.“
Enamjaolt mõtlesin: „Loodetavasti läheb hästi.“
Ma ei unusta kunagi, kui tore oli seal olla.
Olgu, nüüd on hoog sees.
Vabandust.
Hea küll.
Kas võib alustada? Jah, Olgu, olgu.
Oma kava avades tahan ma alati teha üht asja, mis on võimatu.
Nüüd tõmban ma selle tabureti endale kopsu.
Jama värk. Olgu.
Noh, siin on midagi, mida tihti ei näe.
Tutvustame Fido-flexi, digitaalset valvekoera.
Nüüd algab mäng „Kuldvillak 1999“.
Suum! Suum! Suum!
Ei, ma pean...
Suum!
Ma mäletan, et mõtlesin: „Vau, teised inimesed.“
Mis on su lemmikmaismaa?
Dalmaatsia saared Jugoslaavia rannikul.
See lõunapoolne? Pisut seespool?
Ülalpool 30. laiuskraadi!
Olin 15 aastat üksi töötanud.
Nüüd aga osalesin sketšis, vaatasin kellelegi otsa,
meil mõlemal oli sära silmis.
See on väga hea tunne.
Bandžo on tõesti õnnelik pill.
See sobib minusugusele koomikule, sest see on nii õnnelik.
Võid laulda...
Oo, mõrvad ja surm Ja lein ja kurbus
Olgu, nüüd viimane bandžoviis ja võime kavaga edasi minna.
Näidake lähiplaani. Näiteks ainult sõrmi, eks?
Dave? Režissöör Dave Wilson.
Ma alustaksin lähiplaaniga. Eks?
Peaproovis harjutasime. Arvasin, et sujub. Vabandust.
Vabandust. Olgu, ma teen siis midagi muud.
Mulle sobib kõik. Saate aru?
Lihtsalt...
Küsid midagi ja arvad, et saad.
See eksitab esinejat, minusugust professionaali.
Ja... Vabandust, kui vihane paistan, aga ilmselt olengi.
Sest see teeb haiget. Saate aru?
See teeb vaatajatele haiget, kui mina, esineja,
ei saa laval pisut koostööd. Saate aru?
Tehniline meeskond ei või mind aidata?
No vabandust.
Vabandust, ma olen vihane.
Vabandust.
Jätkame pärast seda reklaami.
Ja mul oli kohe esmaspäeval etendus.
Viisteist, Steve. 15 minutit. - Aitäh.
Ma küsisin: „Kui palju inimesi tuli?“
Ja ta vastas: „7000.“
Küsisin, et mida?
Ja see tuli lainena peale.
„Midagi on muutunud.“
Aitäh. Jäta endale.
Telefotoobjektiiv.
Topeltviski.
Tunned ära?
Ta on paar korda „Tonight Show's“ olnud.
Kas Steve Martin on siin? Tahan ta ära võrgutada.
Kui ta 70ndate keskel tuli,
oli see nagu energiasähvatus.
Nüüd saab nalja nabani.
BANAANIMAA PARIM BANAAN
Ma jauran.
Tubli, Steve! Väga hea.
Üks värskemaid koomikuid üle hulga aja on Steve Martin.
Ta reklaamib ennast metsiku ja pöörase mehena, kui laval on.
Tšehhi vendade sketš oli esimest korda normaalne.
Me oleme kaks metsikut ja pöörast meest.
Ja me unustasime selle.
Kui järgmine kord saates olin, tahtis Danny seda uuesti teha.
Ja järsku kuulsime sketši alguses...
Me läksime teda vaatama.
Teatri juurde jõudes ulatus järjekord nurga taha.
Minu teada ta polnud soojendaja,
aga siis nägin jänesekõrvu ja mõtlesin:
„Issand jumal, kõik tulid tema pärast.“
Päris lõbus on näha publikus inimesi,
kellel on amatöörlik nool peas.
See on mõistagi professionaalne mudel...
Saksamaal tehtud, maksis 150 dollarit.
Aga... minu poolest sobib!
Sest ma olen metsik ja pöörane mees.
Sul on kindlasti väga põnev aeg.
Sest Steve'ile kui koomikule plaksutatakse seistes.
Seda juhtub väga harva. - Jah, see on olnud...
Viimase kuue kuuga toimus plahvatus.
Jah. - Ma olen selle eest tänulik
ega mõista seda, aga olen väga õnnelik. - Jah.
Nüüd on meil lõbus, hei!
Suurim muutus oli, et esinesin kohtades,
kus ma tegin ikka publiku välja juhatamise sketši.
Sain aru, et nad seisavad sõiduteel
ja autokatustel, nii et seda ei saanud rohkem teha.
See muutus liiga ohtlikuks.
Ma tegin etenduse alguses narkonalja.
See ei meeldi mulle, sest...
See tekitab müüte, aga ma ei võta enam narkotsi.
Jätsin täielikult maha ja vihkan kõiki, kes veel tarvitavad, nii et...
Ühte uimastit ma veel võtan lõbu pärast, olete ehk kuulnud.
See on midagi uut. Ei tea, kas teil on seda.
See on uus asi... teeb väikeseks.
Umbes nii suureks.
Sa võid ka oma albumit promoda.
Kas need on ettevalmistatud naljad?
Ei, täiesti spontaansed. Iga album on erinev.
Tuhat ja tuline. Kui palju neid tehti? Miljoneid?
Jah, salvestasin miljoni.
Ja iga plaat on erinev.
Steve Martin. „Hakkame väikeseks“.
Need tähistavad naljakaid sketše.
Võib kodus plaadimängijas kuulata. - Just nii.
Teate, istun kodus koos sõpradega ja...
istume seal ja keegi ütleb:
„Hei...
Hakkame väikesteks.“
Minu vend salvestas kõik ta albumid enne „Saturday Night Live'i“,
enne „Tonight Show'd“, ja need seisid kaks aastat.
Tean, et roolis ei maksa väikeseks minna.
Aga sõitsin ükspäev autoga ja mõtlesin, et tühja kah.
Sõitsin seal...
BILLBOARDI PLAATIDE EDETABEL
10. STEVE MARTIN HAKKAME VÄIKESTEKS
Ma hoian käes ajaloo esimest plaatina-komöödiaplaati.
Plaatina tähendab, et müüdi miljon plaati.
On au teada, et müüsid miljon plaati,
aga on imelik teada, et leidub
miljon napakat terve riigi peale.
Neid on üle miljoni.
Sind avastatakse tasahilju.
Noh...
Steve ei arvanud, et plaadilepingu sõlmib.
Ja siis müüs ta 9 miljonit plaati.
VIIMAKS!
AMEERIKA KUUMIM KOOMIK
Kirjelda oma päeva.
Näiteks täna olid sa hommiku-TV saates.
Olin hommikusaates. - Olid seal.
Siis lendame Washingtoni.
Kaks etendust Kennedy keskuses.
Kennedy keskuses esinedes küsisin korraldajalt:
„Kui palju ma üldse teenin?“
Ja ta vastas: „25 000.“
Ja mina ütlesin: „Vau, kui tore.“
Ja tema ütles: „Ja teise etenduse eest rohkem.“
Siis tuleme siia tagasi ja läheme...
Järgmisel päeval vist Bostonisse.
Esineme 60 päevaga 50 linnas.
Palju inimesi siin on?
Kaks, neli, kuus, seitse,
kaheksa, kümme, 11, 12, 13,
16, 17.
See tüüp leti ääres. 18.
Kas peaksin... Kas olen kauem või...?
Ei, ma ei hakka kauem esinema, see oleks tobe.
Steve Martini saalid müüdi enne reklaamikampaania lõppu täis.
Ja siis läksime restoranidesse
ja kuulsime inimesi tema nalju kasutamas.
Neil oli väga hea meel, et millestki osa said.
See oli kultuurinähtus.
Oo ei, mul on jalad tantsuhoos!
Ja me ei kasutanud videoprojektoreid.
Ja kõik 20 000 inimest said asjast aru.
Juhtus see,
et materjal muutus esinemise järel teisejärguliseks.
Siis esined sõrmeotsteni välja.
Kus iga liigutus loeb.
Kus pole midagi liigset.
Sa dirigeerid publikut.
Olgu, ma tahaksin...
Tal oli 1977. aastal 60 väljamüüdud etendust.
Kuu aja eest oli tal Lõuna-Californias ühemeheetendus
9000 fänni ees Anaheimi konverentsikeskuses.
Ta ise on pärit sealt lähedalt Garden Grove'i linnakesest.
17 aasta eest seisin ma siin Disneylandis
ja müüsin 25 sendi eest pargi kaarte.
Ja... mulle on nüüd tohutult põnev, et saan...
mitte limusiiniga tagasi tulla,
vaid et saan tulla ja vanu sõpru näha ja olla samamoodi nagu...
Steve, su vana sõber on siin.
Tõesti? Saada ta ära.
Ükskord istusime... Aspenis tema maja verandal.
Ja ta küsis: „Kas see ongi elu?
Me kirjutasime just häid nalju.
Joome head veini. On ilus päikeseloojang.
See on... see on parim.“
Ja ma mäletan, et ütlesin: „Ei. See pole parim.
Ma tahan tüdruku leida.“
Kuidas Steve Martinil armuelus läheb?
Noh...
Kas sa oled abielus? Kas oled hetero? Kas oled segi?
1. APRILLI TURNEE
Mõelge sellele. Oletame, et abiellun.
Siis ütlen: „Nojah, lähen kolmeks kuuks turneele
ja eks kunagi näeme veel.“
Ma pole kunagi... Mul pole kodust elu.
See on tegelikult müüt,
et meelelahutajad kohtavad tüdrukuid. Ei kohta.
Ma olen üheksa päeva linnas ja mul pole aega kedagi tundma õppida.
Ja mulle ei sobi üheöösuhted.
Ma arvan, et tuleb kedagi tundma õppida
ja temasse isegi ära armuda, enne kui...
teda ära kasutad ja alandad.
Kas võin sind suudelda?
Ei, ikka võid.
Hästi.
Jätan tuleviku tarbeks meelde.
Mulle tundub ka, et sa oled päris kinnine
ja keegi ei pääse Steve Martinile lähedale.
Ometi on su tegelaskuju metsik ja pöörane mees, kes teeb kõike.
Võtad püksid jalast ja jooksed koera järel.
Jah.
HAMBAPASTA KÜÜNELAKK
Mina ütlen, et kui äris läbi lööd,
siis istud suure elegantse laua taga hea vaatega kabinetis.
Kui meelelahutusäris läbi lööd, siis sõidad elevandiga.
Mäletan, kuidas Carl Gottlieb ütles mulle:
„Tead, kui telenäitleja sisse astub, siis ütlevad kõik:
„Hei, kuidas läheb? Sa meeldid meile, bla-bla.“
Kui filminäitleja sisse astub, siis nad ahhetavad.“
Ja see meeldis mulle. Avaldas muljet.
Steve, võta ennast kokku.
Sulle pakutakse suurt filmirolli.
Tõsi ka?
Mis rolli pakutakse?
Püstijalakomöödiast on nutikas filmidesse minna.
Kui ma annan oma elu parima etenduse,
on see järgmisel päeval täielikult kadunud.
Neetud! Mida?
Pealegi pidin ma Floridasse lendama.
Aga kui ma filmi teen, siis piisab seitsmest duublist,
et saada midagi õiget igaveseks, ja film läheb Floridasse.
Suurepärane valik.
See pole su esimene film. Oli teisigi.
Olin filmis „Tuulest viidud“.
Ma tegin „Veepiiril“.
Tõesti? - Oli „Tramm nimega Iha“.
Ja nüüd „Jobu“.
Algul oli see „Banaanibulvar“.
Lugu mehest, kes ei oska elada,
seega muutub ta hulluks ja läheb Banaanimaale.
Mul oli 17 versiooni.
Tähendab... Neid on võimatu üles võtta.
Mul oli kaks väga head kaasstsenaristi. Carl Gottlieb kirjutas „Lõuad“.
See kalafilm.
RÄÄGIB CARL GOTTLIEB
Ja Michael Elias oli hea komöödiastsenarist.
Andsin oma romaani pärast intervjuusid.
Kõik tahtsid „Jobust“ rääkida.
„Mis on sinu lemmikkoht? Mille sina kirjutasid?
Mis tunne oli Steve Martiniga kirjutada?“
Mina tahtsin oma raamatut müüa.
Ta vihkab neid purke!
Hoidke purkidest eemale!
Selgita, millest film räägib.
Noh, ma... Kui ma valmis filmi nägin,
ei saanud ma ausalt ka aru, millest see räägib.
Seal on ka purke!
Küsisin ühe sõbra arvamust.
Ta ütles: „Mulle meeldis. See on kõige naiivsemast inimesest.“
Jälle purgid!
Sure, kurinahk!
Ameerika kuumim noor koomik Steve Martin hüppas just kinolinale
ja debüteeris uue filmiga „Jobu“.
See sai kohe menukaks.
STEVE MARTINI „JOBU“ TREILERI ESILINASTUS
Steve pabistas pisut, aga ei näidanud seda välja.
Selle äri esimene põhitõde: „Ära näita neile, et higistad.“
Laval olles ma mõtlesin:
„Ma tean, kes praegu olen. Ma olen kass.“
Anna mulle see, anna see, anna see!
Või: „Ma olen R. Crumb.“
Mulle tundus alati, et kava on selline, nagu ise tahad.
Kui tahad, oled intelligentne. Kui tahad rumal olla, võib ka nii.
Kui tahad paroodiat teha, teed seda.
Seal üleval on küll head kohad.
Etendus algas juba!
Mulle meeldis tema kannul kõndida
ja märgata, kuidas teda vaadati. Keegi ei uskunud seda.
„Kurat võtaks, see on Steve Martin.“
AIMEKIRJANDUS 1. „JULMAD KINGAD“, STEVE MARTIN
Jah, tõmbad rohkem publikut kui Fleetwood Mac.
Tähendab, samades kohtades.
Sest me kipume unustama, et 70ndatel
polnud Steve lihtsalt edukas koomik, ta oli rokkstaar.
Ta oli esimene koomik, kes võis staadionitel esineda.
See oli väga veider ja kummaline.
See oli nagu... See tekitas paanikat.
Sest ta oli enamiku elust üksinda.
Tipphetkel olime kolm päeva Nassau Coliseumis.
45 000 inimest.
Sa oled terve elu esikohal.
Noh, nüüd saab ainult allamäge minna.
Steve!
Rahunege, et keegi viga ei saaks.
Anna mu suitsule autogramm.
Publiku suurus polnud kunagi probleem.
Pigem maania.
Ma olen pisut pettunud, et... nii vähe fotograafe tuli.
Vaat nii.
Ma arvasin, et teen ikka komöödiat.
Aga tegelikult olin ma peol õhtujuht.
Olgu, hästi. Kordame nüüd mittekonformistide vannet.
Ma luban, et olen erinev.
Ma luban, et olen erinev!
Ma luban, et olen unikaalne.
Ma luban, et olen unikaalne!
Ma luban, et ei korda seda, mida ette öeldakse.
Hästi! Tore.
NO VABANDUST!
Oli üks hetk 75. või 76. aasta paiku,
kui ma pidasin ennast väga vaimukaks.
Aga 80. aastaks polnud see midagi uut.
MIS TEEB MINUST METSIKU JA PÖÖRASE OSTU?
Helistad DJ-le ja ütled:
„Tere.“ Ja tema...
Tead, kui ma kuskile lendan,
teevad stjuardessid alati sind järele, nii-öelda.
Alati öeldakse, et metsik ja pöörane mees,
lõppu lisatakse „no vabandust“.
Kas pole naljakas, kui nii tehakse?
Palun tõelisel Steve Martinil ette astuda.
Noh, teda polnud kuskil näha,
aga üle saja Steve Martini hakatise oli kohal.
Aga sellest pole midagi, sest ma olen metsik ja pöörane mees.
Vaat nii. Olgu. Nüüd on juba lõbus, mis, lapsed?
No palun vabandust!
Vabandust!
Vabandage mind! - Vabandust...
No vabandust!
Ma rebin tal näo peast!
Nüüd üks tõsine küsimus. - Olgu.
Sa oled nüüd tõsine. - Jah.
Teenisid palju raha. Kas oled õnnelikum, nüüd rikkana, kui viie aasta eest,
kui näpud olid põhjas?
Üldjoontes. - Rahaga ei osta õnne.
Saan sinust aru küll. Sa ei taha seda tõsiselt öelda.
Ei, päris tõsiselt.
Seda, et sellega ei osta õnne. - Jah.
Isiklikud probleemid ju jäävad.
Jah, sul on... - Ei saa osta ennast välja...
Kas sul on isiklikke probleeme? Kas neist saab ehk rääkida?
Ma... pärast intervjuu algust lasin ma püksi.
Siinsamas?
Pole lugu, me...
Olin kord garderoobis ja tema isa tuli sinna.
Steve sisenes pärast täiuslikku tundi ja viit minutit.
Ja tema isa küsis: „Tead, mida sa valesti tegid?“
Mina hiilisin igatahes välja.
Sest sellel etendusel polnud midagi viga.
Ma tahan midagi erilist teha.
Minu vanemad on täna publikus ja ma tahan neid tutvustada.
Nad on terve elu mu vanemad olnud.
Perekond polnud... minu jaoks eesmärk.
Mulle ei näidatud... et see on midagi fantastilist.
Ja...
Ma ei tea, kas sõnastan seda õigesti, sest see on selline...
enamikele inimestele nii tavaline asi, aga mulle polnud.
Ma ei jaksa enam naeratada.
See... Ühest küljest tunned seda armastusetulva.
Aga sa ei oodanud, et see selline tundub.
See tekitab ärevust.
Ma küsisin kord Steve'ilt: „Kas etenduse järel kaifitunnet pole?“
Ja tema ütles: „Ei, tegelikult mitte.“
Ma mõtlesin, et see on esineja puhul nii ebatavaline.
Ma olin väga-väga äralõigatud ja väga üksildane.
Ma ei saanud väljas käia.
Väga raske on leida aega üksiolekuks, välja arvatud siis, kui oledki üksi.
Teate.
Sinu enda vaikus ei aita sind.
Sa tahad kõigile meeldida.
Aga see ei anna sulle sooja.
Lihtne on jõuda järeldusele, et teed seda valedel põhjustel.
„KÕIK SEE... MULLE...“ STEVE MARTIN
Vegases võis näha tagumiste loožide valgustust.
Ja ma nägin tühja looži.
Hiljem ütles üks tuttav koomik:
„Äkki keegi ei saanud tulla.“
Aga see õhutas nukrust, mis mind siis tabas.
Ma ei tahtnud seda näha. Ma ei tahtnud allamäge minna.
Ja mul pole seda vaja! Ma ei vaja seda kraami!
Ma ei vaja sind! Ma ei vaja midagi!
Minu kava oli kontseptuaalne,
ja kui kontseptsioonist aru saadi,
polnud seda kuskile arendada.
Ma olin endale ise tupiku loonud.
Ma tundsin, et olen püstijalakomöödia kiirrongis.
Sellele vastu sõitis filmide kiirrong.
Minu ülesanne oli püstijalarongist filmirongi viskuda.
Ja ma mõtlesin: „Saan otsast alustada.
Ma võin saada uueks inimeseks.“
STEVE LÕPETAS OMA TURNEE AUGUSTIS 1980.
TA OLI KÕIGI AEGADE EDUKAIM PÜSTIJALAKOOMIK.
TA EI ESINENUD ENAM KUNAGI.
Kava luuakse.
Mina esitasin oma kava 15 aastat, enne kui see paika loksus.
Miks sa varem ei loobunud?
Liiga loll olin.
LÕPP
No ei.
Kahjuks see lugu jätkub veel.
Tõlkinud Janno Buschmann