Колко е входът?
Пет. - Петак?
Платили сте за професионално шоу.
Да не губим повече време.
Време е за професионален шоубизнес. Хей!
Така...
Включен ли е? Микрофонът работи ли?
Добре ли сте там? Съжалявам.
Обичайте ме.
Всичко е съвсем спонтанно и нерепетирано.
Не е репетирано.
Не е.
Та...
Какво ви става, нямате ли чувство за хумор?
1. ТОГАВА
Ей.
Стоп.
Имам и друго. Може да опитаме.
Този човек много радваше хората.
ГЛАС НА ДЖЕРИ ЗАЙНФЕЛД
Той е там горе като най-идеализирания комик някога.
За мен той е вратата от 60-те.
ГЛАС НА ДЖОН МАКЮЪН
Ето нещо, което не се вижда често.
Можеше пак да си глупав.
Стигнах до една истина,
която би сложила край на шоубизнеса,
и тя е, че ако вместо две ръце
хората имаха една ръка в центъра на тялото,
това би убило шоубизнеса, защото как щяха да ръкопляскат?
Щеше да е...
СЕГА НИ Е ЗАБАВНО!
Той претвори сценичната комедия.
ГЛАС НА ЛОРН МАЙКЪЛС
Това не се случва често.
Но никога не е очаквал вечен успех.
Все си казвах: "Това просто не се случва."
А се случи.
Още нещо - ако сте си купили албума ми
и сте дошли за скечове оттам,
а аз не съм ги изпълнил,
ами, ще ме прощавате!
Лека нощ!
Мисля си, че ако имах някакви ориентири,
нямаше да се получи.
Само исках да съм на сцена.
Видех ли сцена, ококорвах очи
и си се представях там горе.
Обаче, гарантирам ви, аз нямам талант.
Никакъв.
Трябваше да намеря обиколен път към сцената.
Бил съм на десет-единайсет,
когато разбрах, че можеш да влезеш в магазина и да си купиш фокус,
а после да прочетеш: "Добър вечер, дами и господа"
и вече да си в шоубизнеса.
Няма нищо сбъркано тук, затова помощ.
Исках да съм нормален фокусник.
Но много скоро осъзнах...
Като кажа, че излизат, те излизат.
"Харесва им, когато фокусите не се получават."
ОРИНДЖ КАУНТИ, КАЛИФОРНИЯ, 1955
Всъщност животът ми започна чак на десет.
Приятел ми каза: "Ей, в "Дисниленд" търсят деца."
Попитах: "Какво?!"
Точно така, в "Дисниленд" всичко е възможно.
И ето, на десет си, не си виждал нищо
и изведнъж има Мики Маус от цветя,
влак, пристигащ на гарата и...
и герои, и атракции, и ракети.
Веднага ме взеха да продавам "Дисниленд Нюз".
СТИВ! (НАИСТИНА)
Който никой не си купува.
Но по-важното е, че до 9:00 ч. приключвах
и после можех да прекарам цял ден безплатно в парка.
Ходех на "Златната подкова".
Имаше един комик - Уоли Боуг.
Първият комик, когото гледах на живо.
Другарчето на комарджията.
С това може да се изкара цяло състояние.
Тестето няма грешка. Ето, Ниагара.
От канадската страна.
Ниагара замръзнал.
Гледал съм шоуто му стотици пъти.
Какво друго можеш?
Нормален човек надува балон така.
Така прави нормален човек.
А сега праволинеен човек...
Знаете розовите слонове. Ето ви тук един цветен.
Изглежда нещо подобно. Ето слон.
Нищо работа. Личи по аплодисментите.
Докато седях в публиката, си фантазирах
как той се разболява.
Питат: "Някой знае ли това представление?"
И аз щях да съм готов.
Как се казваш?
Имаш ли си име?
В "Дисниленд" не беше редова работа.
ГЛАС НА МЕЛИНДА ДОБС, СЕСТРА НА СТИВ
Понякога изкарваше по нещо, но това не го интересуваше.
Той обичаше това, което правеше.
За него беше приятно бягство,
защото Стив познаваше само изнервената страна на баща ни.
Баща ни си изкарваше всичко на него.
Не помня прегръдки.
Не помня прояви на обич.
Помня, че си мислех:
"Боже, имах най-щастливото детство. Бях толкова щастлив."
А по-късно осъзнах: "Да, бях щастлив извън къщи."
За най-щастливото място, "Дисниленд".
Взеха ме в "Магическото дюкянче".
МАГИЧЕСКОТО ДЮКЯНЧЕ НА МЕРЛИН
Това промени живота ми.
Да правя фокуси по цял ден?
Това направо беше сбъдната мечта.
Постепенно задобряваш.
Имахме всякакви сценки.
Заешки уши, стрели в главата.
Правехме фокуси, но с много шеги.
ТИШИНА, РАБОТИ ГЕНИЙ...
Един приятел, Джим Барлоу, беше усвоил бърборенето.
Отива при клиент и казва: "Да взема парите ви? Тоест, да помогна?"
Аз заимствах брътвежа му.
Някой купува нещо, а аз казвам:
"Днес сте стотният ни клиент, получавате безплатен хартиен плик."
Такива глупотевини. Но бях на петнайсет и в "Дисниленд".
Да посрещнем Мартин Голямото чудо!
Правех шоута на партитата на родителите ми и за скаутите.
Нищо работа. Личи по аплодисментите.
С Джим Барлоу разработихме стотици скечове.
Малко магическа музика?
Основно крадени и заимствани.
Ако ви се смее, сега е моментът.
Ако ви се тръгва, заключено е.
Мислех, че ще са ми за цял живот.
Казах магично, не трагично.
Започваме! Едно!
Две!
И три!
ИДЕИ 1963 1. Коледно парти на брокерите в Анахайм
Често чувам: "Просто бъди себе си."
Но кой знае какво точно е това?
Аз не.
БЕЛЕЖКИ ПОСТАНОВКА - ПРОГНОЗА
"Добър вечер, дами и господа скаути.
Днес съм вашият магически домакин.
Аз съм Стив Мартин, вашият магически домакин днес.
Дайте няколко визитки на главния.
Без представления за деца под осем години.
Представлението мина страхотно. Не спряха да се смеят.
Обърках квадратния кръг, но го замазах и никой не разбра.
УСПОКОЙ СЕ, НЕ ТРЕПЕРИ
Можеш да си създадеш герой и да си такъв на сцената.
Можеш да си каквото си поискаш.
Ще ни изсвирите ли нещо? - Разбира се, да.
СТАЙЧЕТО НА ДЪСТИ, 1966
Не се свири така, Текс.
Ами... Така ли?
Не. - Не.
Помня, че си казах:
"С фокусите май нямам голямо бъдеще.
Комедията обаче изглежда по-обещаващо."
Излизаш по телевизията...
Излизаш по телевизията, а много изпълнители се притесняват.
Аз обаче не.
Да не си помислите, че го крия.
Ще умра, ако мислите, че се притеснявам.
Обичах Джери Люис.
Обичах Лаурел и Харди.
А Никълс и Мей бяха същинска музика.
Помни, че мама те обича.
И аз, мамче.
Чао, скъпи. - Чао, мамче.
Лени Брус,
Боб Нюхарт, Чарли Чаплин, "Аз обичам Луси",
Джак Бени, Дани Кей, Боб Хоуп, Ред Скелтън.
Питър Селърс, Стив Алън, Джаки Глийсън.
Аз обаче нямах абсолютно нищо общо с онова, което правеха.
Вярваш ли, че я мога и наобратно?
Не. Можеш ли?
Искаш ли да видиш? - Да.
Гледай сега.
Аз съм в Ориндж Каунти, много, много далеч от Холивуд.
И нямах нищо.
Чувствах се неловко без реквизит.
Да стоя там и да разказвам история?
И така, как да се трансформирам в комик?
ПОРТОКАЛОВ МАРМАЛАД
На осемнайсет години работих в симпатичен малък театър
на име "Бърдкейдж Тиътър".
Там срещнах едно момиче.
Влюбихме се по онзи типично младежки начин.
Казваше се Сторми Шърк. Стана християнски прокламатор
и прочут автор на бестселъри.
СТОРМИ ОМАРШАН ИЗВЪН МРАКА
Но тогава още не беше.
Имаше дух, който още не беше станал свят.
Беше много запалена на тема познание и учене.
Беше възприемчив.
ГЛАС НА СТОРМИ ШЪРК
Исках да му дам книгите, които ми бяха повлияли.
Убеди ме да прочета "Острието на бръснача".
Книгата е за търсенето на истината.
Не може да има истинско щастие, докато хората не разберат,
че то идва от самите тях.
Не можех да го цитирам.
Знам само: "О, трябва да ме интересува смисълът на живота."
Все го насърчавах: "Стив, толкова си умен.
Трябва да учиш в колеж. Така ще откриеш кой си.
Ще научиш много за себе си и света."
Така направих голяма промяна в живота си.
Записах се в "Лонг Бийч Стейт" да уча философия.
Във философията всичко се разнищва.
Всичко се преосмисля.
Всичко. А това ми харесва.
Чувството, че можеш да разрешиш нещо голямо.
Започнах да се съмнявам в единственото, което имах - комедията.
Вместо: "Има ли Бог?"
аз се питах: "Как да стана по-смешен?"
Много съществен елемент
от размислите ми за комедията бяха индикаторите.
Ето така, виждате ли?
Ще ви кажа нещо...
Исках да стана атеист.
Отказах се. Те си нямат празници.
Начините, по които комиците показват, че шегата е приключила,
както и дали е била смешна, или не, са договорени с публиката.
"Добре, сега трябва да се смеем."
Например поантата.
Сигурно сте чели, че Елвис Пресли мина наборна комисия.
Не сте ли много по-спокойни?
Като разказваш история, нагнетяваш напрежение.
Елвис е и много музикален.
Лекарят го чукнал с чукчето
и капачките му изсвирили "Don't Be Cruel".
С поантата освобождаваш напрежението и всички избухват в смях...
Това не е истински смях.
Казах си: "Ами ако нагнетя напрежение, без да го освободя?
Ако мога да предизвикам истински смях?"
Като смеха с приятели, докато не те заболи коремът.
Там нямаше договорка, просто се смеехме.
Нямаше индикатори.
Нищо не подсказваше, че това е шега. Просто започваш да се кискаш.
"На какво се смеем?" "Не знам."
Създадох си една теория.
"Ами ако премахна индикаторите и просто продължа?"
Накрая публиката сама ще си избере кога да се смее.
Или ще се смеят, защото е глупаво,
или ще се смеят, защото е смешно.
А може да се смеят и със закъснение.
Това беше един свободно избухващ смях без договорка.
Търсех онова неподлежащо на дефиниране качество,
когато си казваш: "Не знам защо, но беше смешно."
Първото ми шоу, за което ми платиха,
беше в кафенето "Литъл Плейс".
Благодаря.
Само да спомена, днес имаме чудесно шоу.
Стив Мартин излиза след минутка.
Имаме "Тихуана Брас", Елвис Пресли и...
Също "Флейми енд дъ Бърн Аутс", Бил Хейли и "Кометс",
Труман Капоти, английската кралица, Монти Монтана...
Бях включил всякакви неща, също и фокуси.
Асо пика.
Асо пика. В грешка сте!
Четях Е. Е. Къмингс.
"Този зелен танцуващ дявол."
Жонглирах.
Невинаги съм бил толкова смешен.
Правил съм драматични четения,
например на периодичната таблица.
Големичка е.
Пъд.
Мъп.
Зън.
И така нататък.
Трудно изкарвах 20 минути. Наистина беше трудно.
При лоша публика спадаха до 11 минути. Така беше.
Беше нещо голямо за мен. То ме доведе дотук.
Това е телефонният скеч.
Преструвам се, че звъня на някого,
говоря с него и пускам майтапи.
Мисля, че много ще ви хареса.
Ало, Фред там ли е?
Това беше смешно. И...
Стигаше ми и само изражение:
"Какво?"
Има два вида хора.
Едните разбират хумора на Стив Мартин, а другите - не.
Публиката трябваше да го догонва.
Благодаря.
Прехвърлих се в Калифорнийския да уча логика.
Прекарваме си добре. Да.
СТИВ МАРТИН МУЗИКА, ФОКУСИ, ХУМОР И ПЕСНИ
Това са хубавите времена и са наши.
Бях повлиян от Луис Карол,
великият майстор на безсмислицата.
Първо. Бебетата са нелогични.
Второ. Никой не ненавижда някого, който може да пребори крокодил.
Трето. Нелогичните хора са ненавиждани.
Значи бебетата не могат да преборят крокодил.
Един ден с моя приятел Фил Кери
решихме да си устроим приключение.
Фил имаше някакво задание, не помня какво беше,
но включваше интервю и покани Арън Копланд.
И Арън Копланд прие.
ОТ ЕЛ ЕЙ ДО НЮ ЙОРК НАПРЕД!
Не беше пътувал из страната.
ГЛАС НА ФИЛИП КЕРИ
Не беше посещавал малки градчета.
Имаше места, които исках Стив да види.
С Фил бяхме в синхрон. Знаете как е.
Когато имаш приятел, с когото да изследваш.
Това стана на пътешествието.
Имам име за продукт. Восъчно месо.
"Приятели, омръзна ли ви това скучно, прогнило тяло?
То може да блесне отново с новия спрей "Восъчно месо."
Имахме сходни интереси относно странния и чуден живот.
ВОСЪЧНО МЕСО
Бях още на двайсет
и се гордеех, че стигнах до Ню Йорк преди двайсет и една.
Щом пристигнахме, с Фил хукнахме към Музея за модерно изкуство.
Искахме да видим "Герника".
Какво стана през 1964 г.?
Експлозия в света на изкуството.
Поврат в културата с "Бийтълс".
Дай целувка.
Когато разгледах представлението си,
беше естествено да се замисля: "Как хората да искат да го гледат пак?
Какво ще ги накара да се приберат и да го обсъдят?"
Дори да е само: "Гледах нещо много странно.
Комик, който си мисли, че е смешен, обаче не е."
Мислех си, че в това има нещо.
Пратих картичка на прекрасната си приятелка.
"Скъпа Нина, реших да направя нещо авангардно.
Само така ще правя нещо, което искам."
Не знаех какво имах предвид, освен че нямаше да е нищо традиционно.
Предполагам.
А сега, дами и господа... Стив Мартин.
Добър вечер, благодаря. Това е твърде много.
Наистина, твърде много е. Благодаря.
Това е прощалното ми изпълнение. Благодаря.
Сбогом, много благодаря.
Добър вечер, дами и господа.
Здравейте, колкото и да е часът при вас.
Добър вечер и добре дошли.
Аз съм Стив Мартин и излизам ей сегичка.
Докато ме чакате,
искам да обявя, че преди две седмици
записах първият си комедиен албум на живо.
След два дни той ще бъде изтрит.
Затова всъщност съм тук.
Забавно, нали?
Комедията царува в този чуден свят.
Смехът е нещо много важно.
Той е онова, което отличава
човешкото създание от всички останали.
Способността при нещо смешно да се облегнеш назад
и да кажеш: "Смешно."
СИРАНО ОБЯД ВЕЧЕРЯ
Клубовете наемаха комици.
Винаги откриваха те.
Беше единственият ми скеч в бар изобщо и аз всъщност не...
Прозвуча като калифорнийско "изобщо", но както и да е.
Меката беше "Трубадур".
Макар да имаше клуб на име "Мека".
...добре дошъл на Стив Мартин.
Благодаря.
Благодаря. Ех, жалко.
Бяхте прекрасна публика и... много благодаря и лека нощ.
Просто реших да го кажа. Както каза той, правя шоуто на Бишъп...
Правеше по две представления.
Дори само пред шестима души.
ГЛАС НА МИЦИ ТРЪМБО, ПРИЯТЕЛКА/ФОТОГРАФ
Беше странно, когато никой не се смееше,
понеже се чудеха: "Смешно ли е?"
Намираме се зад "Трубадур"
с г-н Стив Мартин.
Да, аз съм.
Ако ни слушате,
някакви минувачи ме разпознаха.
Вълнуващо. - Уди Алън?
Не, не, не.
Джери Люис ли сте?
Не, Стив Мартин, Царя на комедията.
Не съм чувала за Стив Мартин.
Разсмей ме.
На второто представление
публиката вече беше пийнала и минаваше чудесно.
Много от вас сигурно седят и си мислят:
"О, това е поредният фокус с банджо."
"А кога ще прави животни от балони?"
Хванеше ли ги веднъж, бяха негови.
БЕЛЕЖКИ
Странно шоу. Не знам на мен ли се смееха, или заедно с мен.
Все пак беше добре.
Онова лято много се постарах да имаме романтична връзка.
Умът му работи по всевъзможни интересни начини.
"Скъпа, скъпа Миц, Всъщност не става нищо кой знае какво.
Прослушаха ме в "Златната подкова", но не са се обадили.
"Аз си пускам мустак, а ти?"
С ОБИЧ, СТИВЪН
Чувстваше се добре с нашите.
Пушехме по малко трева, смеехме се и хапвахме.
Баща ми беше писател, сценарист.
ДОЛТЪН ТРЪМБО
С много негови приятели бяха в черните списъци.
Имаше вечери с художници, писатели.
Тогава за първи път видях изкуство в дом.
Беше пълната противоположност на моя дом.
Вечерята с нашите минаваше в тишина.
Тогава за първи път влязох в друг пълноценен живот.
В друг вид живот.
На тази възраст възприятията са други.
Още не знаем нищо за нищо.
И така, аз скъсах със Стив.
Мисля, че очаквах, че ще се прочуе.
Не мислех, че ще се спре. И той не спря.
Прекрасна гледка...
Веднъж играх в автокино.
Ако им беше смешно, надуваха клаксоните.
Питат ме: "Може ли да пуша?"
Отвръщам: "А може ли аз да пръдна?"
Казах си: "Не искам такъв живот.
Не искам да го правя и на петдесет, шейсет.
Ще дам всичко от себе си до трийсет да успея."
Нощем работех, а денем учех в колежа.
Мислех си: "Как да си изкарвам хляба? Какво да работя?"
"Девети август, прослушване за "Могъщият Херкулес."
Откажи се, Херкулес, нямаш шанс.
Така си мислиш ти. Ето ме, Тезей.
"Не стана."
Мислех си дали да не стана преподавател по философия.
Винаги съм считал преподаването за шоубизнес.
Стоиш пред хора.
После се появи възможност чрез "Смодърс Брадърс".
Беше хитово шоу.
КОМЕДИЙНИЯТ ЧАС НА "СМОДЪРС БРАДЪРС"
Ето го брат ми Том и за първи път по телевизията
трийсет, бройте, хора, трийсет танцьорки без горници.
Търсеха си млади сценаристи.
Казах си: "Това е шоубизнес."
ХЕЙ, ТИ
Аз имах разни изяви из града
и бяха чували нещичко за мен.
РЕДОВО ЗАБАВЛЕНИЕ СТИВ МАРТИН ДЖОН МАКЛЮЪР
Имам страшен номер.
Може да го скроите на приятелите си.
Канени сте на официална вечеря,
влизате и хвърляте салатата на пода.
Последния път го направих.
Беше преди две години.
Бях написал само няколко вица
и няколко много странни разказа.
Обаче приятелката ми излизаше с главния сценарист.
Беше през 1967 г.
Ходех в "Айс Хаус" 4-5 пъти седмично.
ГЛАС НА МЕЙСЪН УИЛЯМС ПРИЯТЕЛ НА ПРИЯТЕЛКАТА НА СТИВ
ГЛАВЕН СЦЕНАРИСТ, "СМОДЪРС БРАДЪРС"
Бях го гледал там към 20-30 пъти.
Когато гледаш нещо 30 пъти,
започваш да виждаш същината на случващото се.
И ме наеха.
Бях изстрелян в небесата.
От никъде до някъде само за седмица.
Бях уплашен до полуда.
Той беше малко стеснителен.
Започваме!
Нямаше си офис.
Седеше в коридора пред стаята на сценаристите.
Облягаше се на стената.
Отидох и написах нещо.
Мейсън огради една част и каза:
"Това е поантата. Ще я сложим накрая."
Започнах да получавам пристъпи на тревожност.
Трябваше да се боря с това дълги години.
3 МАЙ 1968
"Ето ме мен... жив. Сега какво да правя?
Преди два дни имах най-ужасното си преживяване.
Изключително силно сърцебиене, съчетано със страх.
Чувствах се откъснат от света.
Без минало, само далечно настояще.
На работа бях разнебитен.
Не можех да говоря, без да се запъна.
Мислех за напускане."
Кой е този противен човек?
"А след това...
Прибрах се вкъщи и осъзнах, че всъщност съм направо велик.
Имам добра работа. Творческа работа.
Имам добро, артистично представление.
Имам ум.
Реших да приемам работата за крайна, а не щастието за крайно.
Това е добра идея."
Томи Смодърс беше казал:
"Разговор със Стив Мартин е като разговор с никого."
Беше прав.
Искам да те представя, но не знам как да опиша номера ти.
Какво предлагаш?
Например...
"най-великият комик в света"?
Не.
Здравейте, аз съм най-великият комик.
Здравейте. Благодаря. Много благодаря.
Благодаря. Е, благодаря.
Това е твърде много. Не го очаквах. Благодаря.
Бих искал да започна с един стар скеч,
който още не съм усвоил идеално,
но винаги е смешен, колкото и пъти да го гледате.
Старият скеч, в който не помните името си.
Тук започвам да повтарям името си
и изведнъж сякаш го забравям.
Не съм го усвоил съвсем, но е много смешен.
И така, старият скеч със забравеното име.
Здравейте, аз съм Стив Мартин.
Развалих всичко.
ВЪРНЕТЕ ВОЙНИЧЕТАТА У ДОМА
Мир сега! Мир сега! Мир сега!
Бушуваше Виетнамската война.
Всички бяха дългокоси и много, много сериозни.
Вместо да воюваме,
да останем в леглото три години. - И да си пуснем коса.
Да. - За мир.
НАДУЙ КЛАКСОНА ЗА МИР
Всяко изпълнение трябва да съдържа социален коментар,
нещо много значимо.
Затова сега ще правя животни от балони.
Започваме.
Тези са... Много са забавни. Те са за децата.
Комедията беше политическа.
Само споменавате Никсън
и получавате смях, викове, бурни реакции.
Чувствах, че е време това да се промени.
ГЛАС НА БОБ АЙНЩАЙН, КОМИК И ПРИЯТЕЛ
Тогава комиците обичаха да говорят за войната
и по други щекотливи теми.
Прекрасни небеса със смог, жита с инсектицид...
И аз съм за еманципацията.
Плащаш всички чекове, оставяш и голям бакшиш.
Не бих искал да съм бял. Всички вие ще ходите на Луната.
Дайте да помогнем на белите копелдаци да отидат на Луната,
че да ни оставят на мира.
Стив просто се държеше глупаво.
Правеше нещо уникално, но и рисковано.
Никой не го намираше за гениално, дори Стив.
Знам, че изглежда глупаво.
Стореното от мен изглежда необяснимо, но нека да обясня.
Вижте сега...
"КОМИК"
Получавах само лоши отзиви.
ПОСРЕДСТВЕН ТАЛАНТ
НЕУДАЧЕН
"Най-лошото в американската комедия." Това го помня.
"Стив Мартин, който за мен е най-големият късметлия в шоубизнеса."
Докато ме чакаме, ще изиграя един скеч,
който е важен за мен.
Сигурно повечето ще познаят заглавието.
Това е скечът с носа в микрофона.
Не, не.
Той дори каза: "Най-големият късметлия аматьор."
В известен смисъл е вярно.
Дори аз бих се засмял на това.
Но ми харесваше.
Исках да се получи.
Ще медитирам за вас.
Малко йога медитация на медитационния ми стол.
Сядате на стола за медитация ето така.
Трябва да си имате нещо за четене.
И медитирате. Просто ей така.
Бяха хипарски времена.
Добре дошли, братя. Мир.
Просто такъв беше стилът и аз бях стилен.
Ако не си с дълга коса и не пушиш марихуана, те отхвърлят.
Хапчето май започва да действа.
Чувствам се много гот.
Ти как си, коте?
Но аз не пушех марихуана и...
Не можех да пия дори аспирин, боях се от пристъпи на тревожност.
Пуши това. Ще ти хареса.
Как ми е косата? - Ужасна.
МЕРИ МАРТИН, МАЙКА
Приличаш на Чарлз Менсън.
Ами, приличаш на... Приличаш на...
ГЛЕН МАРТИН, БАЩА
Приличаш на шебек.
От зоопарка в Сан Франциско.
Или в Сан Диего, което е още по-зле.
Едва ли ще допринесе за кариерата ти.
Мисля си, че баща ми май леко се срамуваше от мен.
Нямаше как да се гордее с нетрадиционни изпълнения,
които не разбираше съвсем.
Тогава бях толкова отчужден от баща си,
че негативните му коментари ме окуражаваха.
Около 1970 г. Ан-Маргарет и съпругът й ме наеха
да откривам шоуто им във Вегас.
Почувствах се като звезда.
Гримьорната им беше по-прекрасна от всяка къща,
в която съм живял някога.
Видях Елвис да посещава Ан-Маргарет.
Беше целият в бяло, с огромен колан.
Мина покрай гримьорната ми и каза:
"Синко, имаш особено чувство за хумор.
Да ти покажа ли патлаците си?"
Здравейте, много благодаря.
Това е твърде много. Прекрасни сте...
Беше в "Хилтън".
Слава богу, че вече го няма.
Имаше най-високия таван, а това е ужасно за комедията.
Тогава смехът просто не се задържа.
Издига се нагоре и се разсейва като дим.
Това е моят номер "Невероятният смаляващ се човек".
За да го направя, трябва да затворите очи
за около три секунди и пак да ги отворите.
Тогава ще видите пред себе си "Невероятният смаляващ се човек".
Сега затворете очи. Ще ви кажа кога да ги отворите.
Сега ги отворете!
И така, дами и господа...
Много ви благодаря, искрено. Това вече е много. Добре.
Страхотният номер от ръкавица в гълъб.
Номерът със салфетката.
Ръкавицата беше по-добре.
Малко закъсняла реакция.
Ан-Маргарет не дойде ли вече?
Върнах се и вещите ми от гримьорната бяха в коридора.
В кашони.
Толкова...
Толкова страхотен бях.
На върха на славата си.
ГЛАС НА ГЛЕН МАРТИН
Добре. - Нещо ново, освен брадата?
Ето ме пред къщата на родителите ми.
Сега съм на двайсет и пет и май съм черната овца.
Ами, родили сме те, така че няма мърдане.
Така е. - Въпросът е защо. Защо?
Онзи ден мислих и според мен причината е,
че реших в работата си и в живота си
повече да нямам авторитети.
Ако имах работа, имах и шеф.
Ако живеех с нашите, щяха да са те.
Затова работя за себе си и ми плащат за това, че съм себе си.
Тук обаче се опитвах да съм друг.
Някой ми каза: "Тук май имитираш "Ийгълс."
Нямах никаква тежест, затова взех решение.
Вместо да съм на опашката на нещо старо,
ще застана начело на нещо ново.
Когато се бръсна, предпочитам "Джилет Фоуми".
Боб Айнщайн веднъж ми каза:
"Знаеш ли какво ще ти помогне? Възрастта."
Беше прав.
Представлението ми изглеждаше незряло.
Затова беше от полза, когато косата ми леко посребря.
Така си мислите, че го прави зрял мъж.
Затова реших: "Обличам костюм,
слагам вратовръзка и се подстригвам."
Вместо на хипи от 60-те години
ще приличам на нов човек от 70-те.
Погледнете само. Много благодаря.
Или от бъдещето.
Много благодаря.
Исках да изпълня звуковия си номер.
Комиците имитират звуци, докато разказват нещо,
и така оживяват историята
с помощта на звукови ефекти.
Поработих над това. Правя го с гласа си.
Няма никакви... Добре ли съм така?
Няма никакви помощни средства.
Следва старият скеч със звуковите ефекти.
Тази сутрин станах и си направих корнфлейкс.
После слязох и запалих колата.
Пристигна с рев група рокери.
ГЛАС НА ДЖОН МАКЮЪН "НИТИ ГРИТИ ДЪРТ БЕНД"
Запознахме се в "Дисниленд"
и цяло лято работихме в "Магическото дюкянче".
Сприятелихме се на мига.
БИЛ МАКЮЪН МЕНИДЖЪР, "НИТИ ГРИТИ ДЪРТ БЕНД"
Щом започна да играе сам, казах на брат си:
"Бил, трябва да гледаш Стив. Сега е смешен."
МЕНИДЖЪР, СТИВ!
Смях на Стив Мартин?
Брат ми взе Стив да открива шоуто ни.
Изкарваше по 50-150 долара на вечер.
Той вярваше в Стив и Стив вярваше в Стив.
Без снимки. Без снимки.
Стив най-малко вярваше в Стив.
...имам добра микрофонна техника и в общи линии е това.
Благодаря и лека нощ.
"ТРУБАДУР" ПРЕДСТАВЯ ЛИНДА РОНЩАТ СТИВ МАРТИН
Добър вечер. Аз съм Линда... О!
Откривах за кого ли не.
За "Карпентърс", Мими Фариня, Сони и Шер, Поко, Би Би Кинг,
"Ша На На", Мърл Хагард.
"Блек Оук Арканзас".
Не помня да съм откривал за "Блек Оук Арканзас", но явно съм.
Много благодаря.
Беше страхотно, но не водеше наникъде.
Ще направя около десет минути, понеже...
Благодаря, благодаря.
Тогава пет минути?
Изнасях представления, за които вземах по двеста долара,
а само за път давах двеста и петдесет.
Къде грешах?
Колкото и добър да бях, колкото и да се стараех,
на никого не му пукаше.
"Дърт Бенд"! "Дърт Бенд"!
Това чуваше често по време на шоу.
Помня как преди сцената
чуваш шума на публиката, нещо такова...
После съобщават: "А сега, Стив Мартин"
и няма никаква промяна, нито аплодисменти.
Шумът продължава, ти започваш и пак...
Да... Беше същинска битка.
На трийсет ще трябва да потърся друго,
понеже просто не искам да свърша така.
1975 ЕДИН ДЕН ОТ ТЕФТЕРА С АНГАЖИМЕНТИ
Аспен, 28 декември 1974 г.
"Вчера почина Джак Бени.
Сега е моментът да започна дневник.
Гласът на Джак Бени беше един от първите познати ми звуци.
Може би това е звукът, който искам да създам."
Да си виждал жена ми? Не съм.
Всъщност дори не знам коя е.
А откъде знаеш, че не си я виждал?
Виждал ли си ме преди?
Не? А откъде знаеш, че съм аз?
"Понякога, както една вечер в Ню Йорк,
подсмърчах в хотелската си стая на стари филми на комици."
Получавам палави крачета!
"Трябва повече да използвам тялото си.
Мислех, че го използвам добре, но малко хора се смяха."
Публиката през 1974 г. беше ужасна.
От късните рок предавания
бяха свикнали да викат и да се включват.
Сега направи сок!
"Не, благодаря."
"Тази година ще покажа кой съм.
Ще играя само представления.
Без половинчати изпълнения във враждебна среда."
Тогава за първи път си казах: "Главен изпълнител. Не откривай."
Друго е да си главен изпълнител.
От подгряващ пред 500 души
започнах да играя пред публика от 40 души.
Имам гаден номер, който да скроиш на тригодишно дете.
Децата се учат да говорят, като слушат родителите си.
Така че имате тригодишно дете,
на което да погодите номер.
Говорите погрешно.
През първия ден в училище то вдига ръка:
"Може ли да мамбо пес на банана?"
Но се получаваше.
Още! Още! Още!
Към края на вечерта някои вече скандираха името ми.
Благодаря. Благодаря. Много благодаря.
Това е твърде много. Благодаря.
Добре, днес ще изпробвам един виц.
Скакалец влиза в бар.
Барманът казва: "Имаме питие на твое име."
Скакалецът пита: "Значи имате питие на име Фред?"
Смях, смях, смях, смях.
"Имаме питие на твое име."
А скакалецът пита: "Значи имате питие на име Фред?"
Смях, смях, смях.
Стив все си търсеше публика,
тук някой, там някой.
Видях света от две страни!
С глава надолу, в кръг дори.
И имам само един въпрос.
Къде съм аз?
Напомняме ви, че слушате WRVU, Нешвил.
Къде ще играеш после?
Ще ти дам слушалка като на Джони Карсън да се чувстваш така.
Ами...
КОЛЕЖАНСКО РАДИО 1:30
Не знам къде ще съм.
Май отивам в Ръсълвил. Дори не знам в кой щат е.
Да?
Трябва ли да вдигна?
Ало, BSU, WPWPW, да?
Гледах те със стрела в главата.
Наистина ли? - Да, беше страхотно.
Никога не съм носил стрела в главата.
Колко странно, сигурно ме бъркаш с някого.
Ало? - В ефир сте.
В ефир ли съм? - Ами да.
Той пита пръв. - Стив Мартин ли е?
Може би. - Може би ли?
Аз съм на купон в Хемингуей.
Липсваш ни само ти.
Момичета, момичета!
Аз имам сексуален проблем.
Какъв е той?
Обичам да нося мъжко бельо.
Добре!
Колко души помнят как преди две години земята избухна?
Ето, почти никой не помни.
Човек би очаквал такова нещо да се помни, обаче не.
Не помните ли?
Земята избухна, беше напълно унищожена.
Избягахме на тази планета в космически ковчег.
Правителството го скри от по-глупавите,
за да не...
Добре, да караме нататък.
Имаше много колежански изяви. Много клубове.
ГЛАС НА МЕЙПЪЛ БЪРН, ПОМОЩНИК НА СТИВ
Където и да играеше, скечовете му започваха да се чуват
от персонала.
Той просто се просмукваше в съзнанието на хората.
Момент.
Налага ти се да играеш във всякакви странни ситуации.
Една вечер играх пред стотина студенти.
Езиците ми се удават.
Професионалният комик трябва да познава езика.
Какво да се прави, някои умеят да говорят, а други...
явно не могат.
Не беше театър, а учебна зала
с малка сцена за студентите по драма.
Нямаше кулиси, излизаше се през залата.
Завърших с: "Благодаря и лека нощ."
А те продължиха да си седят.
Затова излязох и казах: "Наистина свърши."
А те продължиха да седят.
Така че минах през публиката и започнах да говоря.
Нямам представа какво съм говорил.
Хора, позабавлявахме се,
а за мен това е много важно.
Хора идват и ме питат: "Стив, какво е твоето мото?"
Моето мото.
"Смей се по веднъж на ден.
Защото ден без слънце е като...
нощ."
Тръгнах си и ефектът беше странен, като с онзи митичен свирач,
понеже те ме последваха.
Накрая ги изведох на улицата
и тръгнахме да обикаляме.
Аз си вървя, а публиката ме следва по петите.
Стигнах до празен плувен басейн.
Казах: "Добре. Всички в басейна.
А аз ще преплувам през вас."
Прибирайки се онази нощ, си мислех: "Нещо стана. Беше хубаво."
Така започна много важна част от кариерата ми,
в която напуснах сцената.
Трябва да изчезвам, а вие бяхте страхотна публика, наистина.
Леле, май ще почета малко.
ИЗХОД
Всичко някак се откри.
ГЛАС НА МАРТИН МЪЛ, КОМИК И ПРИЯТЕЛ
Извеждаше хора на хамбургери и поръчваше 350
или горе-долу толкова.
Гледа ли ме днес?
Да, бях в "Кристъл".
Как беше бургерът?
Не успях, имаше много хора.
Две сервитьорки плачеха.
Последния път
имаше оплаквания от съседи през една пресечка.
Оплакали се на полицията от шума
от стотици смеещи се хора.
Впрочем продавам и дрога.
Това полицията ли е? Господи.
Отвън. - Шегувах се.
Отвън ли са? - Да.
Ако влязат, дръжте се естествено.
Влязат ли, всички сложете шапки от балон,
за да не познаят кой съм.
Нямайте грижа. Това е мой проблем.
А сега да разпердушиним това място!
Собственикът каза: "Всичко е наред.
Рядко имаме такива като него тук."
Все едно че бях голям хит.
Казах си: "Какви ги говориш?"
Имах дълг от пет хиляди долара.
Не изкарвах много от изяви в колежите,
затова приех да играя една седмица в клуб "Плейбой" в Сан Франциско.
Публиката беше доста по-зряла, но се нуждаех от пари.
КЛУБ "ПЛЕЙБОЙ"
Натъкмен съм официално, защото ресторантът е специален.
САМО СЪС САКО И ВРАТОВРЪЗКА
Казах на един от музикантите:
"Виж ти, пълно е."
А той само ме погледна и...
"Зайчето ме представи като Стив Милър."
Не бяха платили да гледат мен.
Аз бях нещо странично.
Кученце.
Чух един да казва: "Нищо не разбирам."
Не беше миг на гордост. Да.
Смърт. Комедийна смърт.
По-лошо е и от истинска смърт.
Може да съм изпреварил времето си.
"Къде е някогашният шоубизнес от моите мечти?
Това ли е?
Къде ми е тематичната песен?"
Комедията е до точния момент. Без това не може.
Ако публиката ти пречи да уцелиш момента, с теб е свършено.
Ще ви кажа една шега...
"Алтернативи:
Да се откажа.
Телевизия.
Има някаква вероятност."
Искам да вляза в шоубизнеса.
"ДОКТОР" ГОСТ-ИЗПЪЛНИТЕЛ, СНИМАНО 1975
Не вярвам.
Нима бих излъгал?
И ето ме там.
Имах номер, над който бях работил десет години.
Все едно да чакаш зад ъгъла.
Стегнал си багажа и си готов да тръгваш.
Само чакаш автобуса да дойде.
"Ето го автобуса. Качвам се с всичкия си багаж."
БОРДИНГ ХАУС
АВГУСТ 1975
Ако изглежда, че се размотавам,
нямаше да ви казвам, но...
Днес напускам шоубизнеса. Благодаря.
Това е последното ми изпълнение в бранша.
Така че ще направя каквото винаги съм искал.
Не ми пука да не прекаля
и всички да ме намразят
или критиците да кажат:
"Не ми се стори най-прекрасното..."
И понеже ще правя каквото си искам...
Държах се много глупаво.
Трябваше ми време да осъзная, че този номер не минава навсякъде.
В клуб "Плейбой" беше просто странен.
В "Бординг Хаус" беше много гот
и се прочу точно защото беше странен.
Правило ли ви се е нещо шантаво?
Ама наистина шантаво? Хайде да отидем да убием някого.
Май беше до поколението.
Имаше поколение от пушещи трева откачалки,
достатъчно освободени да те разберат.
Те не ходеха в клуб "Плейбой".
Първо ще размеся картите с прочутото размесване "кравешко пасище".
КАРТИ Размесване "кравешко пасище"...
(картите се пускат от дясна в лява ръка с пльокване)
Каква зодия си?
Скорпион. Аз съм Сралец. Значи...
Трябва ти твоята публика.
ГЛАС НА МАЙКЪЛ ИЛАЙЪС ПАРТНЬОР СЦЕНАРИСТ
И Стив я намери.
Те идваха специално за него. Бяха му почитатели.
Пълня балоните с думи. Ако се пукнат...
"По дяволите!"
Кученце.
Всъщност това е... контрацептивно средство.
Ще ви покажа как се ползва.
Ако го сложите на главата си...
никой няма да говори с вас.
Ще бъда сериозен за малко.
Той имаше присъствието на специален човек,
когото просто искаш да гледаш.
Е, време е за лека нощ.
Обикновено напускам сцената
и се връщам в гримьорната, обаче...
не и тази вечер.
Тази вечер смятам...
да замина за Бананаландия.
Тази вечер там е толкова красиво.
Просто...
Малките човечета там са с бананови дрешки, бананови обувки,
имат си малки бананомобили.
В Бананаландия е наистина прекрасно,
понеже там са верни само две неща.
Първо, всички столове са зелени.
И второ, никой стол не е зелен.
Ето там отивам.
Краят на 60-те продължи докъм 1975 г.
Беше много мрачен период
за този чистичък мъж в бял костюм, който да дойде и да ви помете.
Ако се запалехте, ви чакаше голямо забавление.
ИЗКУСТВО СМЕШЕН МЪЖ, КОЙТО ПРАВИ ВСИЧКО
ЕТИКЕТЪТ "СТРАНЕН" НЕ БЕЗПОКОИ СТИВ МАРТИН
ТОЙ ПАРАДИРА СЪС СМЯХ НА УЛИЦАТА
непохватен, глупашки номер,
който те кара да се запиташ кой си чрез смеха си.
ВРЕМЕТО НА СТИВ МАРТИН МОЖЕ ДА Е ДОШЛО.
"Бординг Хаус" побира само 300 души. Така че не беше някакъв фурор.
Но при пълна зала имаш усещането, че нещо се случва.
Нека сме като един.
Затова ще сляза сред хората.
Не ме пипайте.
Когато преодолях и това, се почувствах прекрасно.
Имах невероятна седмица в С. Ф. в "Бординг Хаус".
Изумителен и изненадващ успех.
ЧЕТВЪРТЪК, 14 АВГУСТ
30-ИЯТ РОЖДЕН ДЕН НА СТИВ
Тогава за първи път бях подготвен за всичко.
Номерът вече си идваше на мястото.
О, акула
с остри зъби
в цвят, поддържан перлен, бял...
О, акула
с остри зъби
в цвят, поддържан перлен, бял...
О, акула
с остри зъби
в цвят, поддържан...
Следва един от най-смешните хора, които познавам - г-н Стив Мартин.
Стив Мартин. - Леле.
Днес се завръща с нещо друго
и нямам никаква представа какво е.
Страхотно е, че отново съм тук.
Знам, че звучи изтъркано. Който и да дойде тук, казва:
"Страхотно е, че съм тук."
Звучи фалшиво, но съвсем искрено казвам:
"Хей, страхотно е, че съм тук."
Шер, страхотно е, че съм тук. - Благодаря.
Прощавай, страхотно е, че съм тук. Пардон.
Всъщност е наистина страхотно, че съм тук.
Наистина е страхотно. Пардон.
Стив е толкова готин.
Вечно прави някакви странни, шантави, невъобразими неща.
Чакай. Един момент. - Какво ще правиш?
Каза на хората, че правя странни и шантави неща, Джон.
Страхотно е, че съм тук. Еха!
Леле, помня колко страхотно беше там,
обаче е страхотно и тук.
В цвят, поддържан перлен, бял...
Самонадеяността винаги ме е пленявала.
Искам да те помоля нещо. Ще ме снимаш ли?
Само да заема небрежна поза...
Ето така...
Започнах да си създавам свой герой.
Тези камери са страхотни. И идиот ще се справи...
На прекалено самоуверен идиот.
Започнах да си давам сметка, че всъщност правя пародия на шоубизнеса.
ГЛАС НА АДАМ ГОПНИК ПИСАТЕЛ, "НЮ ЙОРКЪР"
Неговото не беше комедия, а абсурдно изпълнение
колко е нелепо да стоиш пред други хора и да се правиш на смешен.
Глупаво ли изглеждам?
Беше агресивно глупаво.
Изложих ли се?
Агресивна глупост, която не може да бъде пренебрегната.
От 40 минути съм заседнал на този ескалатор.
Когато настояваш нещо погрешно.
Помощ!
Това беше номер с кретен, който се държеше като такъв.
Но иска да знаете, че и той го знае.
Че заедно се смеем на същия кретен.
Това не е вегаско шоу.
Във Вегас входът е петнайсет долара.
Отивате, плащате, сядате
и шоуто започва с някой певец.
Той е много добър, повдига настроението...
Не му разбирате и дума, но не е важно,
щом е толкова забавен.
Добър вечер, дами и господа.
Вдигнете завесата, светлини!
А сега ще ви представя оркестъра.
Франк ми е стар приятел. Така.
Сами Дейвис Джуниър, мой приятел. Така!
О, хей, страхотно е да съм... тук.
О, акула...
Стив Мартин, аз също съм свой приятел. Така.
Страхотно е да съм тук!
А сега е време за танц. Започваме!
Сами излезе и беше толкова сърдечен.
Не знаех какво да правя,
понеже вкъщи никога не се прегръщахме.
Трябва ли да го прегърна? Не знам.
Отдавна не бях гледал нещо
толкова смешно.
Наистина. Много е смешно.
Чувствах, че сам нося флага на новата комедия и тогава...
11 ОКТОМВРИ 1975
На живо от Ню Йорк, събота вечер е!
Гледах "Сатърдей Найт Лайв" и си казах: "О, не."
Бих искал... - Бих искал...
...да дам пръстчетата ти...
...на върколаците.
Още някой го правеше.
Знаех, че беше сценарист на "Смодърс Брадърс",
а аз - на "Лаф-Ин".
Мисля, че имаше футболна среща между тях.
По-късно с Лили Томлин го гледахме някъде в Ел Ей.
Искаш ли да си дръпнеш фъшкия?
Не, не искам марихуана.
Марихуана ли? Това е фъшкия.
Някога бях много наивен.
Някой ме пита: "Искаш ли да смръкнеш?"
А аз: "Разбира се."
Казах си, че явно пропускам нещо.
Ние правехме дълбоко политическа сатира.
А... Стив не.
Шоуто беше много популярно.
Бяха на гребена на вълната.
Аз бях набрал някаква скорост,
но още бях слабо познат.
Исках сигурни хора,
а Стив беше риск за шоуто.
Дами и господа, Стив Мартин!
За мен рискът е кислород.
Ако не си на ръба, как ще се чувстваш жив?
Малко пъти в живота си, преди да представя нещо,
съм си мислил: "Само да видят това."
Обикновено е: "Дано да мине добре."
Няма да забравя колко страхотно беше там.
Продължаваме.
Ще ме прощавате.
Добре.
В ефир ли сме? Да. Добре, добре.
Като начало обичам да правя едно нещо, което е невъзможно.
Сега ще засмуча това столче в дробовете си.
Леле. Така.
Ето нещо, което не виждате често.
Представяме ви Фидо-флекс, дигиталното куче пазач.
А сега да поиграем на "Джепърди 1999"!
Зум! Зум! Зум!
Не, трябва да...
Зум!
Помня, че си казах: "Леле, други хора."
Любима суша?
Далматинските острови край Югославия.
Южният ли? Който е малко по-навътре?
Точно над 30-ия паралел!
Петнайсет години бях работил сам.
А сега си в скеч, вглеждаш се в очите на друг човек,
те блестят, твоите също блестят.
Много е приятно.
Банджото е щастлив инструмент.
Хубаво е за комик като мен и е щастливо нещо.
Запяваш:
Убийства и смърт, и скръб, и горест...
Така, една последна песен и продължаваме нататък.
Може ли кадър отблизо? Снимайте пръстите ми.
Дейв? Дейв Уилсън, режисьорът.
Искам да започна с близък кадър. Става ли?
Направих го на репетицията. Беше отработено.
Извинете ме. Добре, тогава нещо друго.
Мога да си продължа, ако ме разбирате.
Само че...
Очакваш да получиш исканото.
Иначе професионалист като мен се разстройва.
Съжалявам, ако изглеждам сърдит, но явно наистина съм.
Понеже боли. Нали ме разбирате?
Хората ги боли, когато аз, артистът,
излизам и не получавам какво? Малко колегиалност.
Няма ли да ми помогне някой от помощния персонал?
Ще ме прощавате.
Съжалявам, ядосан съм.
Съжалявам.
Връщаме се след рекламата.
На другия ден беше понеделник и имах шоу.
Петнайсет минути. - Благодаря.
Попитах: "Колко души има?"
Той отвърна: "Седем хиляди."
А аз: "Какво?"
Сякаш ме заля вълна.
"Нещо се е променило."
Благодаря. Задръж.
Телеобектив.
Двоен скоч.
Позна ли го?
Водил е "Вечерното шоу".
Искам да прелъстя Стив Мартин.
Появи се в средата на 70-те
като взрив на енергия.
Ще е чиста веселба.
РОЛИНГ СТОУН ГЛАВНИЯТ БАНАН НА БАНАНАЛАНДИЯ
Странстващ музикант съм.
Давай, Стив! Много си добър.
Един от най-свежите комици
от много време е Стив Мартин.
Той се представя
като див и шантав, когато е на сцена.
Първия път "Братята чехи" мина добре.
Ние сме диви и шантави.
После го забравихме.
Когато пак участвах, Дани каза да направим още един.
Скечът започна и изведнъж имаше...
Качвахме се горе да го гледаме.
Опашката за билети опасваше цялата сграда на театъра.
Не мислех, че подгрява за някого.
Щом започнах да виждам заешки уши, си казах:
"Майчице, цялата опашка е за него."
Забавно ми е да виждам хора в публиката
с аматьорска имитация на стрела в главата.
Този модел, разбира се, е професионален...
Произведен в Германия, 150 долара.
Но... за мен не е проблем! Ха!
Защото съм див и шантав.
Сигурно много се вълнувате.
Стив е аплодиран на крака комик.
Това се случва рядко. - Да, беше...
Последните шест месеца бяха изключителни.
Да. - За което съм благодарен
и озадачен, но и много щастлив. - Да.
Вече се забавляваме!
Най-голямата промяна бе, че играех по тези места,
а продължавах да водя публиката навън.
Дадох си сметка, че стояха в трафика,
върху коли и си казах, че с това е свършено.
Ставаше твърде опасно, буквално.
Споменах я по-рано в шоуто като шегата с дрогата.
Мразя да я правя, понеже...
създава митове, а вече спрях дрогата.
Отказах я напълно и мразя хора, които още вземат, така че...
Сега вземам само едно нещо за майтап, може би го знаете.
Ново е, не знам знаете ли го.
Това е ново... Смалява те.
Горе-долу толкова.
Разкажи за албума.
Подготвени комедийни скечове ли са?
Спонтанен е. Всеки е различен.
Гледай ти! Колко са? Милиони?
Записах милион.
Всеки е съвсем различен.
Стив Мартин. "Да се смалим."
Това са смешни скечове.
Може да си ги пускате вкъщи.
Това е.
Аз ще съм си вкъщи с приятели и...
Ще си седим и някой ще каже:
"Ей...
Хайде да се смалим."
Брат ми записа албумите си преди "Сатърдей Найт Лайв",
преди "Вечерното шоу" и стояха към две години.
Не бива да се смалявам, докато карам.
Но онзи ден шофирах и си казах какво пък.
И така си карах...
БИЛБОРД КЛАСАЦИЯ НА ДЪЛГОСВИРЕЩИ ПЛОЧИ
СТИВ МАРТИН, "ДА СЕ СМАЛИМ"
Държа първия платинен комедиен албум в историята.
Трябва да си продал милион албума.
Чест е да продадеш милион албума,
но и е странно да осъзнаеш,
че в страната има един милион откачалки.
Доста повече от милион са.
Просто те откриват бавно.
Ами...
Стив не очакваше албум.
Продаде 9 милиона албума.
НАЙ-СЕТНЕ!
НАЙ-ГОРЕЩИЯТ КОМИК В АМЕРИКА
Как минава денят ти?
Днес например прави "Добро утро, Америка".
Да. - Това шоу.
После летим за Вашингтон.
Две представления в "Кенеди Пърформинг Артс".
В "Кенеди Център" питах промоутъра:
"Колко изкарвам всъщност?"
Отвърна: "Двайсет и пет хиляди."
Възкликнах: "Еха, супер."
А той: "Второто представление - даже повече."
После се връщаме тук и...
на другия ден май сме в Бостън.
Ще обиколим петдесет града за шейсет дни.
Колко сте тук?
Две, четири, шест, седем,
осем, десет, единайсет, дванайсет, тринайсет,
плюс шестнайсет, седемнайсет.
Също онзи на бара. Значи осемнайсет.
Тогава... Да удължа ли малко?
Не, по-добре не, нелепо е.
Билетите за Стив Мартин свършваха още преди рекламите.
После в ресторантите
чувахме хората да си повтарят негови крилати фрази.
Радваха се да са част от нещо.
Беше културен феномен.
О, не, получавам палави крачета!
Не използвахме видеоекрани.
И дори двайсет хиляди души успяваха да го следят отдалеч.
Струва ми се, че тогава
вещественото оставаше на заден план пред естеството на изпълнението.
Тогава играеш до върха на пръстите си.
Всяко движение е важно.
Няма нищо излишно.
Дирижираш публиката.
Така. Бих искал да...
През 1977 г. той изнесе 60 представления пред пълни зали.
Наскоро изнесе моноспектакъл в Южна Калифорния
пред 9000 фенове в "Анахайм Кънвеншън Център"
недалеч от родното му градче Гардън Гроув.
Преди 17 години бях отсреща в "Дисниленд"
и продавах пътеводители за 25 цента.
Едно от най-вълнуващите неща е, че мога...
не да се завърна в лимузина,
а да се срещна със стари приятели
и отново да бъда онзи, който бях...
Твой стар приятел е тук.
Така ли? Разкарай го.
Веднъж седяхме на верандата му в Аспен
и той каза: "Това ли е животът?"
Бяхме написали чудесна комедия.
Имаше хубаво вино, красив залез.
Това беше... най-доброто."
Тогава си казах: "Не, не е най-доброто.
Искам... приятелка."
Как върви любовният живот?
Ами...
Женен ли си? Хетеро ли си? Луд ли си?
ПЪРВОАПРИЛСКО ТУРНЕ
Да речем, че се оженя
и кажа: "Заминавам за три месеца.
Ще се видим някой ден."
Никога... Аз нямам домашен живот.
Има мит за артистите,
че имаме много момичета, а не е така.
В града съм за девет дни
и няма време да опозная никого.
Не обичам еднократни свалки.
Мисля, че трябва да опозная човека
и дори да се влюбя, преди...
да го употребя и унижа.
Може ли да те целуна?
Нямам нищо против.
Хубаво.
Ще го запомня за в бъдеще.
Струва ми се, че си доста затворен
и никой не може да те доближи много.
А иначе го играеш
"Аз съм див и шантав.
Ще си смъкна панталона и ще търча след кучето."
Да.
ПАСТА ЗА ЗЪБИ ЛАК ЗА НОКТИ
Имам една мисъл. Ако успееш в бизнеса,
ще седиш зад елегантно бюро с хубава гледка,
а ако успееш в шоубизнеса, ще яздиш слон.
В един разговор Карл Готлиб ми каза:
"Когато телевизионен актьор влезе някъде, всички започват:
"Здрасти, как си? Обичаме те, дрън-дрън..."
Влезе ли филмов актьор...
Това ми хареса. Останах впечатлен.
О, Стив, я се стегни.
Имаш оферта за голям филм.
Така ли?
Каква е офертата?
От сцената към филмите е готино.
Ако ще да изиграя най-доброто шоу в живота си,
на другия ден то вече е напълно приключило.
Опа! "По дяволите!" Какво?
А и трябва да летя за Флорида.
Но ако направя филм, със седем дубъла
успявам завинаги да го направя, както трябва,
и филмът лети за Флорида.
Отличен избор.
Имаш и други филми.
Играх в "Отнесени от вихъра".
Също в "На кея".
Така ли? - "Трамвай "Желание."
И сега в "Мухльото".
Започна като "Банана Булевард"
за човек, който не понася този свят,
полудява и заживява в Бананаландия.
Имах седемнайсет версии.
Но това нещо е неосъществимо.
Написах го с още двама сценаристи. Карл Готлиб, който написа "Челюсти".
Рибешкият филм.
ГЛАС НА КАРЛ ГОТЛИБ
И Майкъл Илайъс, комедиен сценарист.
Интервюират ме за романа ми
и само ме питат за "Мухльото".
"Кое ви е любимо? Кое написахте?
Как се работи със Стив Мартин?"
А аз искам да продавам книгата си.
Мрази консерви!
Стой далеч от консервите!
Ще ни разкажете ли за какво е?
Ами, когато гледах филма в готов вид,
честно казано, не разбрах за какво е.
И там има консерви!
Приятел пита: "Хареса ли ти?
На мен много. Филмът е за най-наивния човек на света."
Още консерви!
Пукни, гадино!
Стив Мартин, най-горещият комик на Америка,
направи голям скок към големия екран
с филмов дебют в новия филм "Мухльото".
Стана мигновен хит.
СВЕТОВНА ПРЕМИЕРА НА ТРЕЙЛЪРА НА "МУХЛЬОТО"
Стив беше леко притеснен, но не го показваше.
Първа аксиома на бизнеса: "Не показвай, че се потиш."
На сцената си мислех:
"Знам какво съм сега. Аз съм котка."
Опа! Дай го, дай го!
Или: "Аз съм Р. Кръмб."
Винаги съм смятал, че изпълнението е такова, каквото искаш ти.
Искаш да е умно, правиш го.
Искаш да е глупаво, правиш го.
Искаш пародия, правиш я.
Ама че хубави места има горе.
Представлението започна!
Обичах да вървя зад него
и да гледам как хората не могат да повярват.
"Гледай ти, това е Стив Мартин."
НЕХУДОЖЕСТВЕНИ БЕСТСЕЛЪРИ 1 ЖЕСТОКИ ОБУВКИ, ОТ СТИВ МАРТИН
Да, надмина "Флийтууд Мак".
Имам предвид в същите зали.
Забравяме, че през 70-те
Стив не беше просто успешен комик, а същинска рокзвезда.
Беше първият комик с представления по стадиони.
Беше много необичайно и странно.
Беше нещо като... паникьосана емоция.
Защото беше сам почти цял живот.
В апогея си играхме три дни в "Насау Колизеум".
Четиридесет и пет хиляди души.
Цял живот си номер едно.
Е, вече пътят е само надолу.
Стив!
Спокойно, да няма пострадали.
Автограф върху цигарата ми?
Проблемът не беше в броя на хората,
а в маниакалността.
Малко съм разочарован, че... не дойдоха още фотографи.
Ето така.
Мислех, че още правя комедия.
Но всъщност домакинствах партита.
Така, добре. А сега да повторим клетвата на неконформиста.
Обещавам да съм различен.
Обещавам да съм различен!
Обещавам да съм уникален.
Обещавам да съм уникален!
Обещавам да не повтарям нищо, казано от други.
Чудесно! Добре.
Е, ЩЕ МЕ ПРОЩАААВАТЕ!
Някъде през 1975-а, 1976-а
се мислех за много смешен.
Но през 80-те вече не беше нищо ново.
КАКВО МЕ ПРАВИ ДИВА И ШАНТАВА СДЕЛКА?
Обаждаш се на диджей:
"Здравей." А той...
В самолета
всички стюардеси са луди по теб. Така де.
Сещаш ли се? Все казват "див и шантав",
а после: "Ще ме прощавате."
Не е ли смешно, когато го правят?
Ще се яви ли истинският Стив Мартин?
Той не се виждаше никъде,
но тук има над сто мераклии да са като него.
Но няма проблем, нали съм див и шантав.
Така. Добре. Забавлявате ли се, деца?
Е, ще ме прощавате!
Ще ме прощавате!
Ще moi прощавате! - Ще ме...
Ще ме прощавате!
Ще му изтръгна физиономията!
Сега един сериозен въпрос. - Добре.
Вече си сериозен. - Да.
Направи пари. По-щастлив ли си,
отколкото преди пет години,
когато едва оцеляваше?
Относително. - Парите не купуват щастие.
Знам какво казваш, но едва ли е сериозно.
Не, говоря сериозно.
Парите не купуват щастие. - Да.
Личните проблеми си остават.
Да. Имаш ли... - Не можеш да се откупиш с...
Имаш ли лични проблеми? Може да ги обсъдим?
Откакто започнахме предаването, аз се подмокрих.
Тук ли?
Няма нищо...
Веднъж в гримьорната баща му също беше там.
Стив влиза след перфектни час и пет минути,
а баща му казва: "Знаеш ли какво не е в ред с това шоу?"
Измъкнах се навън.
Понеже шоуто си беше съвсем в ред.
Ще направя нещо специално.
Родителите ми са в публиката и искам да ви ги представя.
Те са ми родители през целия ми живот и...
Семейството не беше цел за мен...
Не ми беше показано, че е нещо прекрасно.
И...
Не знам дали се изразявам правилно...
За другите това е нещо нормално, но не и за мен.
Не мога да задържа усмивката дълго.
От една страна се чувстваш залят от огромна любов.
Само че не е усещането, което си очаквал.
То предизвиква безпокойство.
Питах Стив: "След шоу не се ли напушваш?"
Той ме погледна: "Всъщност не."
Казах си: "Колко необичайно за изпълнител."
Бях много, много изолиран и самотен.
Буквално не можеш да излезеш навън.
Много е трудно да останеш сам освен когато си много самотен.
Да.
Собствената ти тишина я няма.
Искаш да те харесат.
Но това те прави някак студен.
Лесно е да си помислиш, че правиш всичко по погрешни причини.
"ВСИЧКО ТОВА... ЗА МЕН..." СТИВ МАРТИН
Във Вегас виждаш осветените ложи отзад.
Забелязах една празна.
По-късно приятел комик ми каза:
"Сигурно някой просто не е дошъл."
Но това допринесе за тъгата, която ме завладяваше.
Не исках да се случи с мен. Не исках да тръгна надолу.
Нищо от това не ми трябва! Тези неща не са ми нужни!
И ти не ми трябваш. Нищо не ми трябва.
Представлението ми беше концептуално.
Щом концепцията бъде разбрана,
повече няма какво да развиваш.
Сам се бях вкарал в задънена улица.
Сякаш бях в бързия влак на сценичната комедия.
В обратната посока идваше бързият влак на филмите.
Моята задача беше да прескоча от влака на комедията в този на филмите.
Мислех си: "Ще се започва отначало.
Мога да съм съвсем нов човек."
През август 1980 г. Стив завърши своето турне.
Беше най-великият комик в шоубизнеса на всички времена.
Повече не повтори това представление.
Представлението се гради.
Градих моето 15 години, докато се получи.
Защо не спря по-рано?
От глупост.
КРАЙ
Ами, не.
За жалост, историята продължава.
Превод Милена Боринова