Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Alžirci smo za toksični šok prvič slišali v 90. letih.
Mlad par je hodil skupaj kakšno leto.
Zaljubljenca s faksa bi se morala čez eno leto poročiti.
Šele potem bi lahko spala skupaj.
A nista prenesla skušnjave.
Nora strast ju je nekega dne prignala v ta zaliv.
Na vrhuncu naslade sta začela izginjati.
Umrla sta zaradi toksičnega šoka.
Po legendi si nihče ni upal premakniti trupel.
Pri 13 letih se mi je zgodba zapekla v spomin.
Seks je nevaren, sledi božja kazen.
A slika prepletenih golih teles me je noro vzburjala.
Ne, mama. Moja žena ne bo dobra muslimanska kuharica.
Ne, oče. Ne bom steber francoskih Arabcev in Republike.
Ne bom odpravil rasizma.
Dragi starši, odrasel sem.
A še vedno iščem užitek, ki prinaša sram.
Užitek in sram.
Uspelo vam je.
Kako se lahko poreden in sprijen fant
rodi v tako zgledni družini?
Oče je bil strog in delaven.
Mama popolnoma predana.
Spočela sta tri sinove,
a ne bi rekel, da s strastjo.
Zato sta preživela.
Vsi moji sorodniki bi lahko umrli od toksičnega šoka.
Vsi so se dajali dol, zelo na skrivaj.
Tudi moja brata sta bila velika perverzneža.
Hakim je ob nedeljah pripeljal cimra Borisa.
Tako je bil hvaležen, da so ga kar še vabili.
Oboževali so ga. - Boš še jedel, Boris?
Resnici na ljubo, Hakim je bil peder.
Skupaj sta živela.
Imela sta sina Angela. Skrivaj so vsi vedeli.
Se obneseta kot cimra? - Ja, zelo.
Dobra cimra? -Ja.
Se spomniš, Hakim, da sem te svaril,
ko si šel živet k moškemu z otrokom?
Ni tako? - Je. Dobro se razumeva.
Blagoslovljena sva. - Imel si prav.
Lahko priznam. Če imaš prav, imaš prav.
Res je. -Ampak škoda, da ni mame.
Srednji sin Djibril je bil pravi ulični huligan.
Država nas dela slabe, ker ima dvojna merila.
Mi moramo kršiti zakon.
Tihotapstvo je naša pravica.
Samo za ravnotežje skrbimo.
Ni se gnal za denarjem.
Narava ga je prikrajšala pri osvajanju žensk.
To je uravnotežil z obiski pri kurbah.
Hašiš pri njem ni bil 200 frankov,
ampak en seks pri Sandri.
Punce so me obsedale, a ker sem se bal šoka,
nisem lazil za njimi.
Hodil sem plavat in iz varne razdalje
občudoval golo kožo deklet.
Diskretno sem drkal in pozabil na higieno.
Med plavalkami mi je prvič prišlo.
Še mehurčke, Fatima? - Na lepem pa - groza!
V bazenu je bila moja mama. - Krasno je.
Sem oplodil svojo mamo? - Kar uživajte.
Oba sva se hodila kopat iz istega razloga.
Nezavedno je uživala v tem.
Zato je imela rada Francijo.
Pri 39 letih in po treh porodih je
odkrila spolne užitke. Pa ne sama.
Nekega dne pa oče ni bil v službi.
Takole.
Tony. -Trener plavanja. Žena kar lepo napreduje.
Zvezda bazena je.
K sreči je en škandal nevtraliziral drugega.
Starša sta brez besed nadaljevala po starem.
Kaj bomo jedli?
Čorbo? - 90 minut, ne več!
Zelo me je skrbelo, ker sem preveč masturbiral.
Bom od tega kar umrl?
Tesnoba je sprožila kup namišljenih bolezni.
Mama me je vsak teden vozila k zdravniku.
Gospa Selloum?
Obiski pri dr. Cohenu pa so imeli stranski zaplet.
Zdravnik je imel hčerko Leno.
Zatreskal sem se vanjo
in se še dodatno trpinčil na samem.
To je seveda poslabšalo stanje.
Strah pred smrtjo me je gnal k zdravniku,
kjer sem se še bolj bal, da bom umrl.
Nič ni videti.
S kolesom sem se vozil do Leninih vrat
in upal, da jo bom videl.
Si pa veliko bolan. -Ja.
Kaj ti pa je?
Počakaj.
Zamiži.
Le daj.
Zdaj pa poglej.
Kar zvrtelo se mi je od pogleda
na zaklad v belih bombažnih hlačkah.
Strah pred toksičnim šokom je pogasil mojo strast.
Odločil sem se, da se bom znebil devištva.
Upe sem usmeril v očetovo denarnico.
Pomirja prebavni trakt. - Trakt.
Ena ura s Sandro za dan dela z očetom.
Pošteno.
Lakota. -Motiv lakote. - Motiv, ja.
Pozabil sem na temeljni tabu:
"Arabci ne smemo krasti."
Če krade eden, smo krivi vsi.
Kaj se greš? Veš, kaj bo s tabo?
Glej. Jean-Marie Le Pen bo prišel pote.
Kaj dela z arabskimi tatiči?
Naseklja jih in požre.
Zdrami se. Spoštuj Arabce, Alžirce, mamo, očeta,
vse muslimane, celo Maročane.
Spoštuj Francijo, da mi ne nakoplješ šume.
Nakopal mi boš sramoto.
Ubil me boš. Spravil v grob.
Hoteli so, da pričajo. 28 let po dogodku.
Alžir je neodvisen od leta 1962.
Vse skupaj sem povedal Leni.
Da sem kradel očetu, ker sem hotel k profesionalkam.
In da mi ni uspelo.
Lahko bi se me usmilila brezplačno.
Lepše smrti kot z Leno si nisem mogel zamisliti.
Ampak Bog je velik in čudna so njegova pota.
Tako sem preživel.
Iz "Toksičnega šoka" mojega gosta Youssefa Salema
v Domišljijski knjižnici. Zamisel božje kazni
veliko pove o tem, kako vaši junaki
gledajo na spolnost in vero. Za kaj natančno gre?
Užitek je enako kazen.
Vse vere poganja puritanska doktrina.
Moj glavni junak je še otrok in verjame v to.
In da je J-M Le Pen velik, hudoben volk?
Saj je tudi bil.
Drugi rod priseljencev iz 80. let to dobro ve.
Verjeli smo, da nas bo dobesedno požrl.
Tako so nas držali na vajetih.
Očitno neuspešno.
Knjiga je zabavna. Ne podleže jezi, sovraštvu.
Življenje, strast in užitek vedno zmagajo.
Junaki zmagujejo in si pribojujejo svobodo.
Je Youssef svoboden?
Upam.
Zakaj se smehljate? Zaradi junaka ali sebe?
Zaradi sebe. Samo odgovarjam vam.
Vas to moti? - Grozno. Nadaljujte.
Znani ste po dveh zgodovinskih biografijah.
Nista prav brani.
Ne bomo lagali gledalcem.
To pa je vaš prvi roman. Intimna, osebna zgodba.
Družino ste tako podrobno opisali, da si mislimo:
"Gospa Bovary sem jaz", to pa je avtobiografija. -Stojte.
Ni govora. -Da ne? - Ne.
Junaku je ime Youssef. Ni pomenljivo? -Ne.
Pogosto ime je. - Ni pa Karim.
Zagotavljam vam, da je vse izmišljeno. Vse.
Ni avtobiografija.
Saj to ni zmerljivka. -Vem. Rad jih imam. Ampak ta to ni.
Rad imam besedilo, jezik. - Fikcijo. -In fikcijo.
Lepa fikcija. "Toksični šok" Y. Salema,
gosta Domišljijske knjižnice.
Naše priporočilo. Želim vam veliko bralcev.
Si v redu? -Hvala, Augustin. - Krasen si bil. Brez zamere.
Saj razumem. Ampak res nočem, da mislijo,
da opisujem svojo družino.
Kot je navedel Philip Roth:
"Ko se v družini rodi pisatelj, ta družina nasanka."
RAZVPITI YOUSSEF SALEM
Hvala, nisem še slišal.
Hvala. -Še na radio gremo. Knjiga si zasluži reklamo.
Dvakrat nikogar ne vabite. - Le če vidim, da obeta.
Pokličite mene. -Pustite telefon. - Mudi se mi.
Je govoril o meni? -Ja. Navdušen je. Še na radio greste.
Mi lahko daste predujem? Za vlak in mamin praznik. -Ne.
Sebe ponujam. -Ne razumem. Mali predujem?
Hecam se. Svoj predujem ste že zapravili.
Založniška je težka. Nimam kje vzeti.
Nate piškotke za mamo.
Hvala, Lise. - Dobri ste bili v oddaji.
Lahko greva sem.
Te četrti ne poznam.
Tukaj.
Pa ne v to luknjo. - Tukaj živim.
Oče me bo ubil, če bo prebral knjigo.
Kdo še upošteva očeta pri 45 letih? -Jaz.
Misli, da pišem o alžirskih junakih.
Dve strasti ima. Alžirske junake in pravopis.
Pustil sem mu nekaj zatipkanih. - Namočili ste me, ja.
Lahko bi mi povedali. To očrni vsako založbo.
On rad lektorira in poučuje. Naj ima veselje.
Nočete, da prebere knjigo,
puščate pa mu pravopisne napake? - Tako je.
Safia, še enkrat, prosim.
Tvoj viski, Marguerite Duras. - Kar vsem plačam pijačo.
Prav. -Niste brez ficka? - Tu imam odprt račun.
Dan pred obiskom staršev se ga navadno nabutam.
Pridi in zažuraj.
Pridi.
Bližnji vzhod? -Ne, L. A.
Ti imaš pa... Oprosti.
Nočem biti vsiljiv, ampak fino frizuro imaš.
Resno mislim. -Saj je res. - Lahko plačam?
Ti boš plačala?
544 evrov.
Kaj bo dobrega?
Kako? -Youssef! Kako kaj tvoji?
Živjo, Malika. - Pogrešali smo te.
Pozdravi jih. -Se vidimo.
Oče! -Youssef. - Kakšen pa si?
Lillian, sin cimre tvoje sestre.
Naličil me je. Nisem imel kaj. - Super. -Youssef, kako si?
Oprosti, Chrissa. -Že dobro.
Kako si potoval? -V redu.
Pa tvoja biografija o Emirju?
Napreduje. - Lektoriral sem začetek.
In? -Grozno zatipkano.
Kap me suva od sramu, kaj bodo rekli ljudje.
Da Arabci ne znamo francosko? To bi rad?
Dobro, da te imam.
Je tvoja založnica prebrala Emirja?
Kaj meni? -Še tuhta. - Kako to misliš? -Premišljuje.
Ni lahko najti tržišča za Emirja Abdelkadra.
Kakšnega tržišča?
Emir ne potrebuje tržišča. - Saj sem ji rekel.
Alžirski junaki ga ne potrebujejo. Saj veš. Oni so...
Večni. -Večni, vem.
Mami, nisem te videl. Oprosti.
Kako si? -Čisto shujšan si. - Ne, ravno prav. Poglej.
Vse najboljše, mama.
Nisem pozabil. -Hvala.
Vse najboljše.
Kaj je to? -Makroni Ladurée.
Ne pojej jih na mah. Poslastica so.
Si videl, kaj delajo z nami? Dvojna merila. Vedno mi.
Dober dan. -Nehaj. Ne odzivaš se na žalitve.
Težave bodo, opozarjamo. - O čem govoriš? -O naši jezi.
Upravičena je. Boj za enakopravnost. -Prav.
Presuh si. -Nehajte. Resno? -Pojej kaj.
Presuh si. -Misliš? -Čisto. -Zelo? -Shiran.
Je jedel? -Ne, tukaj bo. - Mulček.
Tvoj malček je krasen. -Ja. - Mimo tebe sem šel.
Vas ni preveč naličil?
Tvoj sin je krasen. Ko sta postali cimri...
Se spomniš, Loubna?
Vprašal sem te, ali boš res živela z nosečnico. -Ja.
Spomnim se. - Prav si imela.
Zdaj ni več težav. -Nobenih. - Prav nič.
Tu so. -Prišel je Mouss.
Živjo, Islam. Kako si?
Velik poljubček.
Kaj je pa to?
Makroni Ladurée. - Makroni Ladurée? -Ja.
Zakaj? Slaščice so moja domena. Pek sem.
V redu je. Priboljšek za mamo.
Prinesel sem jagodov kolač. Ni treba.
Tudi to bomo pojedli. Samo malenkost je.
Malo spoštovanja, prosim. - Pomiri se. -Pa ne bomo jedli.
Nisem tega rekel. -Napet si. - V redu je. -Pojdi v bazen.
Na bazen. -Jaz grem tja, če sem napeta. -Na bazen.
In potem mi odleže. -Ja?
Veš, kdo je še tam? - Tony. V bazenu. -Na bazenu.
Še vedno je...
Čestitam. -Se ga spomniš? - Seveda.
Francija je super. Kaj pa Caroline?
"Kako kaj Caroline?" - V redu.
Na seminar je morala. Ni mogla priti.
Pozdravlja vaju in ti vošči vse najboljše.
Hvala. -Že dve leti je nisem videl. -Že?
Mislili smo, da sta se razšla. - Res?
Lahko bi se.
Nisva se razšla. Poročena sva, skupaj živiva.
Kaj ti pa je? -Nič. Pa tebi? - Tebi.
Zakaj nimaš fanta? Moža? - Visoka merila imam.
Previsoka. -Te kaj srbi? - Ne, tebe. -V oko ti je padlo.
Zapri vrata. -Saj bomo. - Le daj. -Ne skrbi.
Prebrali smo tvojo knjigo. - Kaj? -Saj veš, kaj.
Kakšna jajca!
Fikcija, roman. Izmišljeno. Ljubezen. -Nasilno je.
Osramotil si nas. - Starše bo pobralo.
Debeli, sprijeni brat tihotapec. Kaj si pa mislil?
Kako si upaš? Zasmehuješ me zaradi teže.
Kje si našel to, da dilam drogo?
Nikoli nisem šla na kurbe. Si pritegnjen?
Mama se ne daje dol s tipom na bazenu. -Vem.
Kaj, če to prebere oče? - Ubiti bi te morali.
Eliminirati. -Upravičeno nasilje.
Zakaj sem jaz moški?
In peder? A sovražiš lezbijke?
Ker to nisi ti. -Kdo pa?
Oprostite, mene sploh ni omenil.
Ni me. Ne obstajam. - Ne gre zate. Ni pravi čas.
Odgovori mi. Zakaj si me spremenil v brata pedra?
A lezbijke v tvojem svetu niso seksi?
In debele muslimanke? Pa za koga se imaš?
Mene ni v knjigi. - Si. Omenil sem tvoj kruh.
Moje bagete? Napisal si:
"Kruh je lahko povprečen, če ga je veliko." Ni res?
Mogoče. - Ni prav in še neumno je.
Tako si gledal name.
Mouss, nehaj. -Pusti.
In če starši izvedo za Liliana? - Pa kaj? -Ne bodo.
Ti ni všeč moja pita? -Je. - Kaj pa počneš? -Nič.
Zapisuješ si. -Ne. - Zapisuje si. -Ne.
Vrni mi!
Spet to počneš? Bolan si.
Kradeš in napadaš.
Krade nam celo prepire! -"Zasmehovanje debelih."
Spet boš tolkel po debelih?
Blizu smo si. Brez izdaje. - Kaj? Dina je moje življenje.
Pazi. Jo vidiš tam?
O meni ste govorili. -Ne. - Ni mi vseeno. -V vodi.
Nismo o tebi. -Sovražim to. - Daj, ekipa smo.
Zaradi tega kamna dlake nehajo rasti.
Kako je čeden.
Navijamo za Rachida.
Iz Port-de-Bouca je, naš. Ponosni smo nanj.
Kateri je? -Tisti na sredi. - Ni mu lahko.
Ampak vodi. -Ni lahko. - Za to tudi gre.
Bravo, Rachid Bellac. - Bravo.
Rad te imam! -Ni najmočnejši. - Vodi pa.
Ne, ne! -Poklon Alainu Reyu. - Oče, ne tega.
Alain Rey. -Kdo? Ne poznam ga. - Občudoval sem ga.
Mi pa ne. -Krasen lingvist. - Ja, daj nazaj.
Ti tudi? Raje kot Domišljijsko knjižnico?
Vse bomo zamudili. - Pisatelj si.
Oddaje o knjigah me spominjajo na moje polomije.
Usmili se svojih otrok.
Daj nazaj. -Daj!
Neverjetni ste. Prav. - Hvala, oče.
Izziv Jakobovo oko. Pripravljeni? Tri, dve, ena.
Meso je? Ni halal. - Oko je. -Še hujše.
Saj ne ješ oči. - Prežveči, Rachid.
Ne, samo pogoltni. - Alžirec si, izkaži se.
Prisilili so ga. - Ne razočaraj nas.
Daj, Rachid. - Sovražim pesjana Joachima.
Francoz je. -Pesjan. Vseeno, kaj je. Pesjan.
Izgubil je. -Ne! - Pesjan je pokazal jezik.
Hud je. Grem jest kolačke.
Samo kolač pokusi.
Nehaj s temi kolači. - Tiho, zasedajo. -Tišina.
Na tem listku
je ime tistega, ki ste ga izločili.
Če je padel ven, nehamo gledati.
Rachid. -Drek! Žalostno.
Pleme Zahajajoče sonce te je izločilo. Odidi.
Vedno izločijo Arabca. Kaj pa drugega? -Ne. -Ja.
Spravijo se na najmočnejše. Zato so ga vrgli ven.
Značilno za belo tujko.
Povem ti, raziskovali so.
V ZDA vedno zmaga najmočnejši. V Franciji pa pametni piflar.
Lahko povem zaključek?
Francija je rasistična država. Posrani rasisti. -Reklame so.
Ne zataji.
Oče, preklopi! Daj daljinca. - Ne. -Ne bomo gledali.
Nisi ti na televiziji?
Umakni se.
Bravo! -Saj ni pokvarjen.
Samo kabel se je iztaknil. - Popravi ga.
Saj lahko popraviš. - Nehajte.
Previdno. Je polomljen? Lahko popraviš?
Mouss, lahko je samo izklopljen. - Ni več televizije.
Samo zaradi resničnostnega šova. - Zamenjali ga bomo. -Ne dela.
Lahko dobimo paket štirih naprav.
Kaj bom brez kuharskih oddaj? - Boš pa brala.
Vstani, zamujava k dr. Cohenu.
Zakaj? -Zaradi tvoje bolezni.
Kakšne? -Ne moreš imeti otrok z ženo Caroline.
Naj te malo pregleda.
Vstani, sem rekla! -Ne.
Tudi dr. Cohen se je postaral.
Gospa Salem?
Youssef?
Kako lahko pomagam? - Ne moreš. -Zakaj?
Moj sin ne more imeti otrok s svojo ženo Caroline.
Ukrepati je treba. To ni normalno.
Revček je star 45 let.
Z njegovim očetom sva skrušena. - Razumem.
Sanjam o vnučku. Francija je dobra.
Tega otroka bi nosila v srcu. Razumete? -Pregledala ga bom.
Lahko počakate v sosednji sobi? - Zakaj?
Torej ne moreta imeti otrok?
Pred dvema letoma sva šla narazen.
Pa ona to ve?
Caroline? -Ne, tvoja mama.
Ne, ne ve. -Ne? -Ne.
Razočarana bo. - Ne bom ji povedal.
Si še tako pogosto bolan kot pri 13 letih?
Ja. Ampak za to ne potrebujem zdravnika.
Veš, prebrala sem jo. Mater, si pa upaš!
Vsaj imena bi spremenil. - Leposlovje je. Roman.
Eden od likov ima tule znamenje.
Naključje. -Nisi izgubil nedolžnosti z mano. -Ne.
Saj nisva... -Nisva. - Nikoli.
Zato sem pa pisal o tem. Ker sem tuhtal, kako bi bilo.
Vrniva se k pregledu. -Ja.
In jezik? -Kaj? -Jezik. - Ja?
Bi rad, da... -Ne. - Kakšen je jezik romana?
Zelo dober.
Lepo napisano. Nič olepšano.
Spet alarm. Nekaj ti bom predpisala.
To se pogosto dogaja.
Youssef v pasti
Zdaj pa k drugi knjigi današnje oddaje.
Književna senzacija jeseni.
Prvenec Marseillčana Youssefa Salema "Toksični šok".
Založba LM.
Paul, pri L'Obsu vam je bil všeč.
Nadvse. Za kaj gre v tej knjigi?
Za napad na muslimansko lažno sramežljivost.
Več rodov priseljencev, prežetih s tesnobo...
Ponosni boste name.
Prepovedala sem mu omeniti avtobiografijo.
Ljubim vas, Lise. Hvala.
Nedvoumno trdi, da ni avtobiografija.
Zame je torej roman. Pravi, izvirni roman. Toliko. Ne?
Meriem Djebel. Vas je "Šok" šokiral?
Močne besede. Ni me šokiral. Me je pa prizadel.
Boli me, da kolegi hvalijo ta "roman".
In njegovo agendo. Ženskomrzna je.
Pa ne že spet!
To je glavna težava. - Vsak teden goniš isto.
Menda vem, tu sem edina ženska.
Na začetku se deček naslaja
nad ritmi svojih sestričen, ko pospravljajo.
Kakšen feminizem? - Tega ne prenesem.
Se vam zdi feministično? - Ljubko je. -Pa ni.
Moti me samozaničevanje.
Pisec sovraži Arabca v sebi. Redka zbirka klišejev
o manjšinah, še posebej muslimanih.
Knjiga obsoja in žali. Dar vsem francoskim rasistom.
Pierre de Choudens? Ne zaradi rasizma.
Mislim, da tudi vam ni všeč, ampak zaradi nečesa drugega.
V glavnem zato, ker jo je bilo težko prebrati.
Slabo je napisana. -Ni res.
Je. Nehal sem šteti napake.
Res je. -Zakaj založnik ni lektoriral knjige?
Mogoče se pisec pretvarja, da ni hodil v šole.
Pretiravate. -Mogoče bo zanimalo mikrosvet književnih poznavalcev
iz čiste arogance. Spolne zgodbice iz naselja
zanimajo kavarniško skupinico, ki išče ceneno zabavo.
Povprečna knjiga opisuje razmere v predmestjih.
To je treba povedati.
Mamila, vera, separatizem, zastarele navade.
Rasisti jo obožujejo. - Kako si drznete?
Kliše za klišejem.
Nadaljujmo, če ste za to.
Pozdravimo pisca Youssefa Salema.
Neokonservativci ga podpirajo. - Prosim te. -Samo povem.
Pozdravljeni, g. Salem. Poslušali ste pogovor.
Slišali ste, kaj vam očitajo. Brez milosti.
Preziranje sebe, povprečnost.
In pravopisne napake.
Vrnimo se k temu samozaničevanju.
Se strinjate s to oceno? Je bilo del vašega pisanja?
Kaj je nasprotje samozaničevanja?
Vi nam povejte. -Bom. Samopoveličevanje, ni res?
Raje se zaničujem, kot da bi se poveličeval.
Samo družino sem poskusil opisati.
In to kar se da jasno.
Arabska družina ni popolna.
Édouard.
Kaj je? -Čivki so se usuli. - Dviga prah, ampak ni pohval.
Tudi slaba reklama je reklama.
Sprašujem vas, ali pišete o francoskih Arabcih.
Ne. Nikogar ne zastopam.
Menda imam pravico ostati povprečen.
Jaz in vsi Arabci.
Če hočete ali ne, g. Salem, vi ste zgled.
Francoski bralci si mislijo: "Arabci so res taki."
Boste kar pljuvali po nas in lezli v rit elitam?
Ne poznam vas. Nisva skupaj pasla ovac.
Oprostite, "pasla ovac". To je pa res smešno.
Kaže na vaš smisel za humor. - Vrnimo se h knjigi.
Gospodična, lahko dobim kozarček?
Želite si biti belec. "Kol-arabo-rator" ste.
Pred dominantnim razredom smešite svoje korenine.
Arabec, ki se ne strinja z vami, ni več Arabec?
Tega nisem rekla. - Očitno je tako.
Merilo arabskosti ste.
Odločate o tem, kdo je Arabec.
Če se Arabec napije,
na vaši lestvici izgubi deset točk?
Če spi s Francozinjo, izgubi 20 odstotkov?
Kaj, če ne verjame v Boga? 90 odstotkov?
Arabec sem kot vi. Ne odločate o tem.
Tu držim z g. Salemom.
Ni treba držati. Kar zase se brigaj.
Glede spolnosti, ki ima v knjigi veliko vlogo.
Tako iskren pristop je redek v arabski kulturi.
Sila nedostojno, ti položaji. Ne varčuje z opisi.
Tudi nespodobno je. - Kaj pa jezik?
Jezik? -Jezik.
O jeziku pa nič?
O katerem jeziku? -O tem. - Resno? -Ni dovolj jasno?
Se zabavate, gospod? Dovolj. Vem, kaj počnete.
G. Salem, to je spolno nadlegovanje.
Kaj je nespodobnega? - Se to snema? Tožila vas bom.
Spustite špico. -Groza. - O književnosti smo govorili.
Zakaj ste užaljeni? Povsod ste.
Kot rasist, sprijenec, pijanec.
Vsebina pa nikogar ne zanima.
Vseeno, zakaj kupijo knjigo, samo da jo kupijo.
Potem pač odkrijejo književnost.
Zamenjal bom poklic. In obraz.
Jaz bi jim še plačala, da rečejo vse tisto, prisežem.
Tako menite? - Sporne reči se prodajajo.
Šele začetek je. Prva kapsula rakete.
Novinarji in razumniki vas bodo zdaj vzeli v bran.
To je književni dogodek. Druga kapsula.
Idealno bo, če prideva do tretje kapsule.
Družinska psihodrama, spolna odkritja. -Seveda.
Ostaneva v drugi kapsuli? -Ja.
Vas ne odvrača ves ta cirkus?
Pol svojih knjig sem morala prodati veliki založbi.
Pozneje se dobim s piscem,
katerega neprodana dela bodo predelali v celulozo. Vsa.
Je nujno? -Zelo. -Počakaj. Ste slišali? V celulozo.
Razumete?
Ne zdržim več. -Ja, halo? Ne.
Počakajte. Hvala, na svidenje. Sedite, takoj.
Zdaj se bova pa tikala. - Nisem za to, sem povedal.
Youssef Salem,
zdaj si uradno
v ožjem izboru za nagrado goncourt.
Naj povem staršem?
Rachid! Me zelo veseli.
Si vesela? Bi avtogram? - Seveda.
Kako ti je ime? -Nina. - Te objamem, Nina? -Ja.
Lahko potipam tvoje bicepse? - Kar daj.
Ljubka si. -Srečno pot. - Hvala. -Adijo.
Rachid, Ko Laboa, Rumeni.
Z veseljem. -Hvala, lepo. - Malenkost.
Od oboževalcev dobim toliko pozornosti. -Kokos?
Si videl, kako so me izločili? - Pri starših. -Jih še imaš? -Ja.
Čakaj, starši me obožujejo.
Radi me imajo.
Na, ni za kaj. -Hvala.
Pozornost se prileže po vseh teh sitnostih.
Kaj pa je bilo?
Zarota. Vrgli so me ven, pa sem bil najboljši.
Iskal sem ogrlico za imuniteto.
Ko sem prišel, jih ni bilo več. Kdo ve, zakaj.
Franck, Gina, Alfred so se zarotili. Še Fatou.
In izziv Jakobovo oko. Pojesti ga moraš.
Dokaz imam. Drekač je jedel marcipanovo oko.
Marcipanovo? -Našel sem slaščičarja, ki mu ga je prodal.
Jaz sem prispeval ljubezen, oni pa izdajo in laži.
Glasovali so, šest proti pet je bilo.
Šest proti meni. Naključje? Ne bi rekel.
Prišlo je od zgoraj. Arabci ne smemo zmagati.
Ukloniti se moramo. - Delati moram.
Še urica vožnje. -Delo imam. -Čakaj malo.
Nekam znan si mi. -Mogoče. - Skrivnosten si?
Že razumem. Slaven si, kot jaz? - Na televiziji sem bil.
Pisatelj sem.
Pisatelj?
Jebenti, hudo!
Dva slavna Arabca na vlaku.
Sploh nisem slaven. - Daj, prosim. Saj razumem.
Slava je darilo. Slavni Arabci pa postanemo tarče.
Tvegano je. Še nekaj. -Delati moram. - Usoda naju je združila.
Iskal sem pravega, da bi napisal mojo biografijo.
Tvojo biografijo? -Ja. - Sam jo napiši.
Ne znam pisati. Ti jo daj. Gradivo ti bom dal.
Skupaj bova razkrinkala prevaro Ko Laboe.
Telefonirat moram. - Kar pusti stvari. -Potrebujem jih.
Prideš nazaj? -Ja. -Čakal te bom. -Prav.
Se spomniš Tonyja z bazena?
Velikega, močnega? - Oprostita, mama, oče.
Nekaj vama moram povedati.
Sem babica? -Ne, mama.
Ne še.
Knjigo so mi izdali. - Komu mar?
Založnica je vzela Emirja? - Ne, drugo knjigo.
Roman! - Roman ni kos Emirju.
Tisto je resnična zgodba. Osupljiva, zgodovinski lik.
Resničnost vedno prekaša fikcijo. -Fikcijo.
Vem, vedno ji to povem. Pa je trmasta.
In ta roman se prodaja.
To je pa dobro. -Ja.
Čakaj. Nisem ga lektoriral.
Ti delaš napake. To pa ne bo v redu.
Kaj je rekla založnica na vse te napake?
Pozabil sem ti dati. Kar slabo ti bo.
Prosim, ne preberi knjige. Prosim. Ne odpiraj je.
Čeprav je v ožjem izboru za goncourta.
Goncourta? -Jogurta? -Za nagrado? - Ja. -Moj bog.
Ni večjega priznanja. Tvoje bo. -Kandidiram, oče.
Nagrada je tvoja.
Sicer bom razočaran. Ne razočaraj me.
Kakšen jogurt? - Goncourtova nagrada, največja.
Francija je dobra!
Lepo. Zaklali bomo jagenjčka. - Ja.
Živjo, mama. -Dobro jutro.
Sedi in jej. -Nisem lačen.
Na bazenu se dobim z Bouchro. Pojdi zraven kot nekoč.
Ne utegnem. Zvečer odpotujem. - Nikoli ne utegneš.
Ne bodi važen zaradi jogurta.
Preden greš, se morava posloviti. - Prav.
Oče spi? -V knjigarno je šel naročit tvoj "Toksin".
To pa ne. Poklicati ga moram. - Saj ne nosi mobilnika.
Dobro jutro. Jaz sem to napisal. Youssef Salem.
Nisem še prebrala. Sliši se krasno.
In za med gre. -Umaknite jo.
Prosim? - Umakniti jo morate s polic.
Pojasnil bom. Zapleteno je. In nujno. -Ne, ne. Ni govora.
Tu prodajamo knjige. Tudi vašo bomo. -Ne, prosim.
Lahko pa vse pokupite. - Brez ficka sem. Ne morem.
Kako to sovražim. To pisateljsko nadutost.
Rotim vas. -Brez nas ste navadne ničle.
Za življenje gre.
Prosim, je že tukaj. Razprodali ste jo. Prosim!
Dobro jutro, gospa. -Gospod. -"Toksični šok."
Govori o medicini? -Ne bi rekla.
Sin jo je napisal.
Čeprav mu francoščina ni šla od rok.
Je pa dojel, da je treba garati.
Si mislim. -Lahko bi zabredel. Pri trinajstih sem ga zalotil.
Okradel me je. Moj sin pa tat? To pa ne.
Pobralo bi me od sramote. Pisatelj je pa lahko.
Zelo sem ponosen nanj.
Naredil je vtis. -Prav res.
Drugič ga bom pripeljal, da se bo podpisoval.
O čem pa govori knjiga?
O družini iz Port-de-Bouca.
To je zgodba o ljudeh iz Port-de-Bouca. Prav od tam.
O moških in ženskah iz Port-de-Bouca, o življenju...
V Port-de-Boucu. Oprostite, izvod je prodan.
Res? -Ja. Danes je bila kar gneča.
Kot sem rekla, ta je rezervirana.
Seveda. Ker je v ožjem izboru za goncourta.
Sinu je uspelo.
Prihranila vam bom eno. -Hvala. - Na svidenje. -Na svidenje.
Novinarka me je klicala. - Kaj? -Dol sem vrgla.
Te je kaj spraševala?
Ja, kaj je res in kaj ni.
Če boš dobil nagrado, bo pekel. - Ne bom, ni šans. Žal mi je.
Ni ti žal. Uživaš v vsej kolobociji.
Ne, res mi je žal. Ne morem si kaj. -Vaše kave.
Izvoli, sestra. Chrissa. - Hvala. -Hvala, Mouss.
Poglej ga. Izpadel je iz knjige, pa mi najbolj zameri.
Še ni dovolj tračev? - Kaj pa naj napišem?
Laži in sramoto. Perem umazano perilo.
Lažem iz potrebe, ne iz zabave, za knjige.
Lezbijke moramo lagati.
Trapasto. Starši bi sprejeli tvojo družino.
Saj imajo radi Chrisso. - Kot mojo cimro, ja.
Če bi vedeli, da se liževa, bi bila druga pesem.
Si v redu?
Danes grem nazaj.
Sovražim hrano na vlaku. Nagnusna je.
Mi lahko
kaj pripraviš?
Kakšno pito, pecivo?
Vrečka te čaka. Ekler in pita. -Kavni ekler?
Kavni.
Se ne bi pomenila o tem? Mouss?
Umij si roke.
Pa zdaj? -Vzemi testo.
Posnemaj me. Najprej pomokaj. Umakni se.
Takole?
Ena, dve,
tri.
Daj. -Ne morem. - Ena, dve.
Ne tolci kar brez zveze. - Rad to počnem. -Nikar.
Gledal sem, da to počnete. Vedno sem hotel tolči.
Rada kadiš? -Ja. - Uživaš? -Zelo.
Kaj pa ruta? - Muslimanka sem.
Nič novega. Ruta je pa nova.
V nos ti gre. -Ne. - Krasno.
Rada jezim take, kot si ti. Hudo.
Kar nosila jo bom.
V znak podpore žensk, ki morajo trpeti ta jajca.
Dvojna merila.
Ne pišeš o tem. Ne zagovarjaš muslimanov.
Ne pišem zato. Nisem Zorro.
Pišem zaradi pisanja. Razumeš?
Z nami delajo kot z drekom. Slep si in razvajen.
Privilegiran vzornik.
Ne maraš nas. Vsa družina se sramuje korenin.
Mustapha je Moussa. Loubna Loulou. -Ja.
Samo jaz sem prava. Bouchra. Krasno.
Kruto. -Ni. Všeč mi je, tiho bodi.
Pa bodi Arabka. -Saj sem. Ponosna tujka v rasistični mlaki.
Si spal z Arabkami? Z vsemi si.
Z Arabko te še nisem videla. - Veliko jih je bilo. -Res?
Ja, veliko. -Katera? - Tebi naj povem? Arabke pač.
Jih je več? Za cel harem. Povej.
Neda. -Neda, Iranka? - Vseeno, kaj je.
Saj šteje. -Ne šteje.
Buržujska intelektualna brihta,
ki je pobegnila, zdaj pametuje in uničuje našo vero.
Kot vsi iranski intelektualci.
Sovražiš Arabke. -Ne.
Veš, zakaj? -Ti že veš. Povej. - Ker sovražiš sebe.
Nisem spal z njimi, ker imajo oprane možgane.
Zanje je seks zločin. Zakoplji truplo.
Pojdi stran. Zato mi niso všeč.
Alžirci nismo Arabci.
Berberi smo. Si vedel? - Berberi. -Sramujem se te.
Pisatelj pa tak. Ničesar ne veš.
Čečkaš v nobel beležko...
Odloži me že. -Crkni. - Na postaji.
Trpinčeni poet. - Daj me ven, spredaj.
Saha Verlaine. Tukaj sva. Pojdi ven.
Adijo, brat. Lepo potuj. - Hvala, sestra.
Previdno vozi. - Pazi nase.
Preveč kadiš. -Da shujšam. - Nehaj. -Nočem.
Razstavljeni Youssef
Srečna in ponosna sem, da te poznam.
Kot bi čakal na smrtno kazen.
Oprosti, ni te poljubila ženska, ampak založnik.
Prvi vtisi? -Govor. - Hvala mojim staršem.
Čeprav nimajo nič s tem romanom.
Ampak hvala vseeno. - In Akademiji.
Seveda, tudi Akademiji. Hvala, Akademija.
Poklonil bi se predvsem lažem.
Kajti laži
razkrivajo resnico.
Največjo skrivnost. To je bistvo pisanja.
Laž se nam vsili in pride v knjigo.
Knjige so lažnive. Pisatelji so utvare.
Bravo.
Ste še kar zunaj? Pridita. No, pridi noter.
Ti tudi, mama. Pridi. - Pomagaj ji.
Pusti, bom jaz. Daj sem.
Vaše ime? -Prejemnik nagrade.
Moja starša. -Starši. - Moja roditelja. -Imeni?
Saj pravim, da sta starša dobitnika goncourta.
Kaj vam ni jasno? -Sta na seznamu? - Vtaknite si ga nekam!
Nisva na seznamu. Pusti gospo. Počakala bova.
Ne. Povabljena sta. To ni prav.
Tukaj bova počakala. Sramotiš me. - Nesprejemljivo. Nehajte.
Niste na seznamu. - Nisva na seznamu. -Tu bo v redu.
Pohiti, zamudil boš podelitev. Potem naju pelji h Caroline.
H Caroline? -Pri njej bova. - Dolgo je nisva videla.
Ona je... v tujini. S starši. - Kakšna škoda.
Vseeno bova pri vaju. - To bo še trajalo. Zabava bo.
Ne bova te morila. Sama bova šla k tebi.
Samo ključe nama daj.
Čakajo te. -Že grem. Samo trenutek.
Tukaj počakajta. Nikamor. -Prav.
Ob vsem tem nisem slišala vašega imena.
Polomija. Pri naju bosta prespala. - Pri vaju?
V fiktivnem razkošnem stanovanju z mojo fiktivno ženo.
Saj imaš denar. Pelji ju v hotel.
To ni za nas. Za Arabce je to ponižujoče.
Prišla sta k sinu. Moram ju sprejeti.
Ni druge poti.
Jaz bom prespala v tvoji sobici,
ti pa ju pelji v moje lepo domovanje nedaleč stran.
To bi bilo idealno. Hvala, Lise.
Že grem!
Youssef! -Končno!
Pazi na vrata. -Ne skrbi.
Stanovanje je ogromno!
Kaj je to? -Zelo udobno. - Preizkusila bova.
Dnevna soba? -Kar po domače. - Kakšna palača!
Čudovito.
Kot v sanjah, ne?
Mama, daj torbo s kavča.
Kje bo pa otroška soba?
Če bo zdravljenje uspešno. -Ja.
Zelo lepo je urejeno. -Res. - Spremenila te je. -Ja.
Zdaj pa grem.
Lise je priredila zabavo za nagrado.
Lise, ki naju je pripeljala? - Ja.
Moja založnica. -Kaj pa počne? - Zalaga knjige.
Pojdi, da ne bodo čakali.
Mama, samo ne brskaj, prosim. - Res? Zakaj ne?
No, grem.
Bova brskala? -Seveda.
Youssef! Kako sem te vesela.
Vse žive sem povabila.
Založnike, pisatelje, novinarje. Predstavila te bom. Samo ne pij.
Obljubi mi. -Prav. - Samo nocoj.
To je tvoj večer. Vsi te bodo opazovali.
Te snemali z mobilniki...
Ne zamoči ne z besedo ne z dejanjem.
Srkni malo šampanjca,
pomisli na kariero in ga izpljuni v grmovje.
S puncami naredi enako. - Jih izpljunem?
Nehaj s takimi.
Robert! -Živjo. - Dober večer.
To je Youssef Salem. - Robert. -Čestitam.
Komaj čakam, da preberem knjigo.
Genij je. -Bravo. -Hvala.
Beatrice. -Lise.
Kdo je dobil nagrado? - Ti.
Ne, on. -Ta? - Youssef Salem.
Dober večer. - Vi ste ta izjema?
Genij. -Genialna izjema. - Genij.
Krasno je. -Hvala. -Glej.
Mala svetlolaska. - Pierrette iz Galimarda.
Zavrnila je knjigo, ne? -Ja.
Pa še kako. -Naj trpi. naslajat se grem.
Draga Pierrette. -Lise moja!
Kakšen dosežek. - Zaupala sem vanj.
Že prva različica je izstopala.
To je naše delo. Odkrivati dar. - Tebi gre krasno od rok.
Pierrette Pinder, Gallimard. - Me veseli. -Tudi mene.
Ti je poslal rokopis? - Možno.
Sem. -Veliko jih dobivam.
Kar naprej...
Tako pa tudi drugi dobijo možnost.
Manjše založbe. -Recimo. - Vesela sem zate.
Se vidimo. -Daniel. -Čestitke. -Njemu.
Dober večer.
Čisto sem izgubljena.
Gospod, zaplešite z mano.
Ne smem. -Tu sem jaz glavna.
Ne, moj kozarec!
Kozarec mi krade.
Pri tvoji knjigi je genialno to, da skriva genialnost.
In da je čisto povprečna.
Genialnost je v izbiri povprečnosti. Mi slediš?
In naslov.
"Toksični šok." Kako pretenciozno!
Kje je moj goncourtek?
Lise.
Tukaj je!
Obožujem ga. Genij.
Jaz sem odkrila genija. - Saj vedo. -Genij je!
Zadnji kozarec. - Poljub iz hvaležnosti. -Pij vodo.
Voda. -Zahvala. -Saj.
Sedi k vhodu. Po Édouarda grem.
Goncourt!
To je moj večer!
No, nadihaj se.
Tako.
To je bil moj najlepši dan. - Vem.
Taksi sem ti poklical. - Najhujši dan. -Pa ni.
Ja, ker sem sama. - Saj sem tukaj.
Nisi moj ljubimec.
Tvoj najljubši pisatelj sem. - Ja.
Glej pod noge. Pridi. Pazi. - Ja. -Pazi. Daj.
Notri sem. -Ja.
Pazi na glavo.
Še par korakov, pa se boš ulegla.
Pazi.
Tako. Bo šlo? Ne še.
Še malo, pa bo. Počakaj.
Ne, Lise.
Ne. -Ljubila bi se. -Ne. - S svojim goncourtkom.
Žal mi je, ne. -Zakaj ne?
Pač ne.
Ne bi bilo prav. -Bi bilo. - Ne. -Želim si te.
Drugič. Zdaj si utrujena. Naspi se.
To jesta?
Namesto suhega sadja.
Kaj je pa to?
Kakšen sok je? -Detox. - Tega sadja pa ne poznam.
To imaš rad. -Ni slabo. - Saj si prilagodljiv.
Ljubi bog.
Youssef Salem, "Toksični šok."
Kako lepo. - Nocoj ti bom bral na glas.
Francija je dobra.
Luč je grozna. Ampak Bouchri bi prišla prav.
Pri njej je pretemno. - Tu je še veliko.
Fatima! -Ja? -Pridi pogledat.
Sesalnik brez kabla. Zelo pripravno.
Za Aïdo v pekarni. - Kako boš to nesel domov?
Kaj se gresta? -Tukaj si.
Kaj je to? -Youssef, vso noč nisem zatisnil očesa.
Zakaj? -Nisem spal. Pokal sem od ponosa.
Izpolnil si vsa moja pričakovanja. Vse sem delal zate.
Da bi ti uspelo. Sem ravnal prav?
Ja, prav.
Imaš kakšno veliko torbo? To bi nesel tvojim sorojencem.
Vse to bosta vzela?
Tako se dela. Uspeh moraš deliti.
Družinsko razporejanje. Prav je tako.
Lepo je. -Počasi, razbila boš.
Mogoče bo všeč Assii. -Komu? - Sosedovi vnukinji.
Tako široko sta zastavila? - Skromni, prijazni so.
Malčica je ljubka. -Lepo. - Zelo bodo veseli.
Kako? Še vedno spi?
Dobro jutro. -Jutro.
Si dobro spala?
Strinjam se.
S čim?
S tvojim sinočnjim predlogom. Sem za to.
S katerim predlogom?
Se ničesar ne spomniš?
Ne. Kaj sem pa rekla?
Nič. Škoda.
Kaj sem ti rekla? - Nič nisi rekla.
Prinesel sem ti zajtrk.
Kaj sem naredila? - Nič. Zabavala si se.
Malo si se ga naložila. Dobro je. - Nič kaj profesionalno.
Prijazen si.
Vroče je, pazi.
Oprostite.
Ste vi napisali to krasno knjigo? - Ja.
Hudo. Čisto sem ganjena. Trikrat sem jo prebrala. -Hvala.
Padla sem noter. Ta družina... - Ste Arabka?
Ste zmešani? Nisem Arabka.
Marseillčanka sem.
Strašno sem zavijala. Zdaj pa ne več.
Ne več? -Ne. - Ni več sončka.
Vi ste pa... Car. Vas lahko kušnem? -Kar.
Noro. Se lahko slikava?
Glejte kot pisatelj.
Super ste. Poglejte. - Dober dan. -Dober dan.
Na glas bom bral.
Tudi prav.
Kako je z njim?
Kaj je?
Tvoja knjiga ga je. Si ponosen nase?
Oče!
Oče?
Kaj?
Pra... -Prasec.
Jasno je rekel. - Ne, bravo je rekel.
Oče, zbudi se. Toliko ti moram povedati.
Prasec. -Prav res, je rekel. - Slišala si ga. Prasec je rekel.
Praznujte. -Zakaj bi to rekel? - Ker noče, da jokamo.
Tebi je rekel prasec. - Ne. -Ne vpij pri očetu.
Ne prepirajta se. -Kaj mu je? - Siti smo te. -Ti vpiješ.
Ne razumete. -Ven. Premlatil te bom. Resno.
Ven! -Zbudil se bo in povedal. -Pa ja.
Še žal ti bo.
Piši knjige in daj mir.
Boš videl, ko se bo zbudi.
Si prav moral? -Nehaj.
Si v redu?
Popoln zločin sem zakrivil.
Brez rezila in krvi.
Prebral je knjigo in...
Tvoj oče je imel možgansko kap.
Bolan je, preveč kadi, sladkorno ima.
Prej bi razumela srčno kap. Bral je knjigo in se zvrnil.
Možganska pa... To ni možno.
Strašno sem ga osramotil.
Kako ga je moralo biti sram!
Vsi Arabci smo polni sramu.
Še jaz.
Tičim v tem sramu. Samo o tem pišem.
Rad bi pisal kaj splošnega,
kar ne bi sramotilo nikogar.
Ne bi nehal?
Dovolj je teh Arabcev. Utrujajoče je.
Se ti ne zdi, da je v življenju še kaj več?
Poglej naju. Tukaj sva, vesela.
Drevo, nebo, Kasiopeja.
Vesolje se širi. Kaj bi si mislil kdo,
ki bi naju gledal s te zvezde?
Videl bi dva človeka, Zemljana.
Lahko je govoriti. Pri nas ni bilo Zemljanov.
Nismo imeli časa za Kasiopejo in podobne reči.
Tvoja težava je,
da jemlješ brisačo, pa si še v bazenu.
Osušiš se, ko greš ven. Odmakni se malo.
Spet. Ne razumem te. - Prav.
Drugače bom razložila. - Ne.
Mater, si videla?
To je božja jeza, o kateri govorim.
Moja kazen. -Seveda ne.
Zakaj si ateist, če verjameš v znamenja?
Ne verjamem. Bog verjame vame.
Name se jezi. Sem je treščilo. - Ne, vzrok in posledica.
Ljubila sva se, že leta se je nabiralo.
In tu je veliko neviht.
Kar naprej treskajo strele.
Tvoji so hudi nate, ker si jih smešil.
Preprosto logično, jasno.
Youssef! -Youssef!
Skrbelo me je. Pomagal mi te je najti.
Kako si vedel? - Od tu sem, si pozabil? -ja.
Poslala sem ti sporočilo. - Nisem mogel odgovoriti. Pridita gor.
Oče se je tako bal, da bom tat, da sem to res postal.
Pisatelj si. O tem je sanjal. - Ne. Kradljivec sem.
Očetu sem ukradel življenje. To sem dosegel. -Ne samo njemu.
Kako sem neumen. Zdaj pa vem.
Zato noče napisati moje biografije. Ker jo je že napisal.
Tip iz Port-de-Bouca, kje dela njegov oče?
Brat Djibril vse dni drka.
Kaj je to? Moje življenje.
Si prebral knjigo?
Ni treba. Samo ovitek. Povzetek.
Vse sem prepoznal. Svoje jebeno življenje.
Moje življenje je uspešnica.
Vedno sem govoril, da si moram to zapisati.
"Potem je rekel, da mora iz mesta."
Veš, kaj me jezi? Tudi jaz bi lahko to napisal.
In kaj, če bi?
Reciva, da si dejansko ti napisal to knjigo.
Lahko bi jo. -Zmenjeno. Ti si jo napisal, bova rekla.
Slava, uspeh, sanje vseh, so moja mora. Izvoli jih.
Pazi, privolil bom. -Daj. - Nehaj.
Razburjen si zaradi očeta. Ni govora.
Rad bi živel povprečno. - Saj nisi.
Očetu bi rad povedal, da tega nisem napisal jaz.
Se strinjaš?
Ja, prav. -Kako se nisem že prej domislil?
Če tega nisem napisal, to ni moja družina.
Ne morem izgubiti očeta.
Odrekel bi se avtorstvu, da ne bi prizadel očeta?
Absolutno.
Otročje je...
Ampak takoj.
Osvobojeni Youssef
Malo pudra
ne škodi.
Hvala.
Ko boste pripravljeni.
Torej...
Dame in gospodje, hvala, ker ste prišli.
Pomembno objavo imam.
Moram vam povedati, da sem roman "Toksični šok",
ki naj bi ga napisal Youssef Salem,
pravzaprav napisal jaz in ne on.
Jaz, Rachid Bellac sem napisal
roman "Toksični šok".
Vprašali se boste, zakaj ni izšel kot moj.
Začel sem ga pisati tik pred resničnostnim šovom.
Pravi čas je bil. To mi je ležalo. Čutil sem,
da z besedami,
s svojimi besedami,
končno lahko
razveseljujem ljudi.
To je to.
Samo to sem hotel.
Torej, ta knjiga je
kot darilo.
Darilo ljudem.
Darilo Franciji.
Moje darilo človeštvu.
Torej... Kar kupujte knjigo.
Samo avtor je drug.
Knjiga je pa ista. Niti vejica ni drugje.
Vse je enako.
Samo da...
Sem zvezda jaz. -Dovolj. - Kakšne traparije so to?
Si nor? Najprej nas sramotiš, zdaj smo pa še lažnivci?
Torej nisi dobil jogurta? Dobro, da je oče prej umrl.
Tako ponosen je bil. - Mama, dobil sem nagrado.
Ne razumem. - Jaz sem to napisal.
Opisoval sem našo družino. - Ja.
Pisal sem o nas.
O tebi, očetu. Vajine stvari.
Malo se norčujem. Ne preveč. Toliko da je smešno.
Pišem o stvareh,
o katerih tu ne govorimo.
O čem?
Na primer... -Mama. -Ja?
Se lahko usedeš?
Zakaj? -Usedi se.
Prav.
Ne skrbi.
Imaš rada Liliana? - Seveda.
Veš, da te ima rad?
Ker si njegova babica. - Kot da sem.
Ne, mama.
Ti si njegova babica.
Moj sin je.
Chrissa je moja žena.
S Chrisso sva poročeni.
Nisem vama mogla povedati.
Ne gre samo zanjo. Jaz o sebi ne govorim.
O depresiji, nezvestobi in bulimiji.
Jaz pa o kakovosti kruha ne. Redko kdo to omeni.
Glede mene pa...
Caroline me je zapustila pred dvema letoma.
Pred dvema letoma. Muči me...
Pijača. -Alkoholik je.
In ženske. -Tvoj sin je odvisen od seksa. -Ja.
Tako.
Si v redu, mama?
Mama? -Si morala biti groba?
Pač, vse smo ji povedali. Končano je. -Vse skupaj.
Hudo. Zakaj je šla? - Ne bi smeli vsi naenkrat.
Bouchra, pojdi za njo. - Zakaj jaz?
Grem jaz. -Le daj.
Oprostite, otroci. Pozabila sem narezati melono.
To je bilo prvič. Le kaj mi je bilo?
Sedite in jejte. Lise, prosim.
Vsi smo lačni. -Jaz tudi. - Dajmo.
Pozabila si melono? - Ja. -Res čudno.
Zelo ti bo všeč.
Lise, bi piščanca?
Najprej njej. -Bi kračo?
Nisem prav lačna. - Si. Jesti moraš.
Povejte vse. -Kruh? - Hvala. -S prsti?
On ga je spekel. Mojster je.
Jej z nami, mama.
Jej. -Ne stoj tam.
Če vas gledam, je tako, kot bi jedla.
Obstajajo knjige o kruhu?
Seveda. -Morale bi.
Youssef, pridi sem.
Lise, kakšni se vam zdimo?
Lepo je pri vas.
Si vedel, da je oče pisal dnevnik?
Dam ti ga, če ti kaj koristi.
Iz očetovega dnevnika sem izvedel,
da ni prišel dlje kot do 21. strani.
V bolnišnici je res rekel "prasec".
Youssef, na 21. strani si v 7. vrstici narobe napisal "prasec",
ko bi moral napisati "prasica".
Etimološko, razlaga Akademija,
prasica ni ženska oblika moškega prasca,
ampak pomeni "umazana".
Zato je sestavljena
iz "pra-"
in "-sice,"
ki je narečna oblika "cipe".
Ptice, ki velja za umazano.
Prasica je torej "zelo umazana".
Pomen se je spremenil
in zdaj pomeni osebo, vredno prezira.
Obstaja tudi prasec,
pa vendar je prašič precej bolj uveljavljen.
Tu se očetov dnevnik konča.
Storil sem vse, da ne bi prebral knjige.
Zdaj pa mi je žal, da je ni mogel.
Youssef je bil obrezan.
Karim je bil obrezan.
Starši ga niso vprašali, ali si tega želi.
Ženske, s katerimi se je ljubil,
pa niso vprašale, ali lahko komentirajo.
Za Karima je bila to občutljiva tema.
Paul je imel...
KONEC
V spomin na Djemela Bareka
MEDIATRANSLATIONS