Ovlivňovali tvoje zápasy.
Tohle celý je podvod.
Meleš tady kraviny.
Praví vítězové jsou „ty druhý“.
Zničej nám život. Zabijou nás.
Ten už máme zničenej!
Uzavřel jsem pro Estebana dohodu.
Ten typ dohody, co někoho může stát život.
Saula.
Neopovažuj se cokoli říct.
-My jsme ho zabili. -My ho nezabili.
-To ne. -Musíme překonat tohle posraný peklo viny.
Máš něco společnýho se smrtí mýho bratra.
Chci rozvod.
Tak ty máš halucinace?
Zkusíme napravit tvou mysl, Estebane.
-Kdo tě zkurvil? -A kdo ne?
-Jsi dobrej člověk? -Ne.
-Viděl jsi první krůčky svýho dítěte? -Ne.
-Kam to jedeme, tati? -Kdo tě zkurvil?
Všichni!
Dost!
Tohle je nejtěžší den mýho života.
Ten nejtěžší.
Ale už jsem se rozhodl.
Odcházím. Fakt.
Nemůžu tu zůstat. Není to fér. Tenhle dům jsme postavili spolu.
Ve všem tě vidím. Všechno mi tě připomíná.
Všechno si nech. Všechno.
Odejdu jen s touhle taškou.
Všechno, co potřebuju, je tady. Můj život.
Vypadni, ty ubožáku!
-Uklidni se! -Ani vnouče jsi mi nedal!
-Počkej, mami! Moje talíře ne! -Jsi k ničemu!
-Vezmi si ty svý krámy! Všechny! -Počkej!
Vždyť mě zabiješ, mami!
-No a? To je mi u prdele! -Odcházím!
-Jen si vezmu svou helmu. -Ne!
-Ta je moje! -To teda ne. Tu mi dal Toshiro.
Seru na Toshira a seru na tebe!
Nedělej blbou! Dal to mně!
Nemáš ani kuráž, abys odešel!
Opravdu?
A nevracej se, ty zkurvysyne!
Už nikdy se sem nevracej!
Už jsem odešel, ty krávo!
Já se na to vyseru.
Odešel jsem.
Do hajzlu…
Hele…
Irasemo?
-Andy! -Počkej, teď nemůžu mluvit.
Ne, jsi s Estebanem? Prosím, řekni mi, že s ním jsi.
Ne, nejsem. Co je?
Děti jsou pryč.
Esteban tu byl a… Netuším, kde jsou.
-Nevím, co mám dělat. -Počkej, co se stalo?
Zavolám na policii.
Ne, to nedělej. Uklidni se.
Zavolám na policii.
Těm nevolej. Za pět minut jsem tam.
Tak jo, ale pospěš si. Nevím, kde jsou moje děti.
-Už jedu. Nikam nechoď. Jedu tam. -Dobře. Prosím, pospěš si.
Estebane!
Sixto!
Co se děje?
Nepoužil bych tu techniku, kdybych věděl, jak velkej to na něj bude mít dopad.
-O čem to mluvíš? -O technice, jak napravit jeho mysl,
aby zůstal v přítomnosti a soustředěnej na to, co existuje, na realitu.
A zabralo to. Byl po tom jak vyměněnej.
Úplně jinej člověk.
Běžně jsou po tom lidi zmatený, dezorientovaný.
Některý se dokonce pomočej.
Jeden kluk v Miami se posral pokaždý, co jsem na něj tu techniku použil.
Ale on byl po tom soustředěnější než kdy jindy.
Proto mě překvapuje, že odvezl děti.
Posírali se? Cos těm lidem dělal?
Andy! Říkal ti, kam pojede? Za kým chce jet?
Říkal spoustu zvláštních věcí o původu.
Mluvil o svejch synech.
-Mluvil o La Fondě, o kořenech. -La Fonda?
-La Fon… -Ten parchant jel do La Fondy.
-Jen se oblíknu a pojedeme. -Posranej…
Sixto.
Moc ti děkuju, vážně.
Andy, počkej!
Pojďte.
Kde to jsme, tati?
To uvidíte.
-Dobré ráno. -Dobré ráno.
-Jak je? Jsme tři. -Fajn.
Kolik to dělá?
-Stovku za každýho. -Stovku? Žádná sleva pro děti?
-Ne. -Ne?
Dobře.
-Tak jo. Díky. -Díky.
-Páni! -Koukněte na to.
Kluci, počkejte.
Koupíme nějaký čepice. Ne tak rychle.
-Děkuju. -Jo.
-Objednám si ještě jednu. -Fajn.
Díky.
Pojďte.
-Koukni! -To je, co?
A tohle!
Ten kolotoč tu byl, už když jsem byl malej.
Myslím, že je to ten samej.
Do toho!
Pojď.
No tak!
Hni se!
Koukněte na ty neopracovaný diamanty.
Jeden z 15 se tu nakonec stane profíkem.
Ty ostatní za moc nestojej.
Ten v černým má podle mě budoucnost.
Potřebuje trochu vypilovat, ale koukněte jak…
Pořád mu dává víc ran, než dostává.
-Moc ses odhalil. Použij míň síly. -Ano.
Zase tvoje máma?
Do hajzlu.
Přijde mi divný nebrat jí telefon.
Kolik zpráv ti poslala?
Koukni.
-Poslala mi jich 83. -Osmdesát tři?
Zablokuj ji!
Jak by jí mohl zablokovat, Irasemo?
Poslala by za náma Národní gardu.
Dneska ráno se naučila, jak posílat hlasovky.
Takhle se mi odvděčíš? Ty nevděčnej parchante!
Jsi úplně jak tvůj otec. Nevděčnej!
Že se nestydíš! Spratku!
-Nesměj se. -Promiň.
Ale je fakt šílená.
Do prdele.
Nic tvejm dětem neudělá. Neboj se.
Už ani nevím, co se mu děje v hlavě.
Jestli je v La Fondě, musí jít o jeho tátu.
Věděl jsi, že se mnou nikdy o svým tátovi nemluvil?
Nevím vůbec nic.
Možná je to tak lepší.
Dámy a pánové!
Vítejte v La Fondě!
Jako každý týden tu uvidíte úžasnou show.
Hezky se bavte a všem vám žehnej bůh!
Na shledanou!
Zápas začal a „Tanquecito“ Ordoña jde do útoku.
Hele, to je El Tanque.
Je příšerně pomalej, ale přijme každou ránu, co mu dáš.
-Dává tvrdý rány. -Hodně tvrdý.
Dost tvrdý.
Má jen pár let zkušeností, a tak Alancito dostává od El Tanqueho zabrat.
Tanquecito mu dává co proto.
Navazuje řadou smrtících úderů.
-Není to lepší než škola? -Jo.
-Mnohem lepší! -Že jo?
-Jo. -Ano.
-Začínal jsi s boxem v tomhle ringu? -Jo.
No…
Víceméně.
Předtím jsem boxoval v kurnících
a ohradách.
Ale když jsem byl v tvým věku, poslali mě sem.
Boxoval jsem s kýmkoliv podobně starým.
Vždycky jsi vyhrál, ne?
No, ani ne.
V půlce případů jsem prohrál.
Tak jo. Dojezte to. Půjdeme na snídani.
Je to dost rozbředlý, co?
O to jde. Dělaj to schválně.
Jo.
Někdo už měl starou tortu.
Už byla oschlá, a tak, aby změkla, nalili na ni salsu.
Tak tohle vzniklo.
No, je to dobrý. Ta salsa.
Ta salsa je dobrá.
Na co koukáš, tati?
Na nic.
Na nic, jen jsem si na něco…
vzpomněl.
Jez. No tak.
-Snažila jsem se něco zjistit a… -Nedělej to, Irasemo, prosím.
Četla jsem tátův výzkum.
Ty lidi dělaj víc než ovlivňování zápasů.
Nechci o tom mluvit. Prosím.
Nevím, ale v sázce je něco většího než box.
Jo, naše životy, Irasemo!
-Do prdele! -Ne.
-Co mám dělat? -Zastav.
-Dobře, fajn, zastavím. -Zastav.
-Máš u sebe peníze? -Jo, jsme v pohodě.
-Kolik máš? -Asi tisíc dolarů.
-Co? To je hodně. -A v botě.
Půlku schovej.
Třeba nás i doprovoděj.
Už sem jdou.
Uklidni se.
-Brýtro. -Dobré ráno.
-Jela jsem moc rychle, že jo? -Strážníku?
Ani nevíte, jak moc si ceníme vaší práce.
-Vlastně byste nám mohl pomoct. -Nemluvím s vámi, pane Lujáne…
Proč je vzal do La Fondy?
Cože?
O Estebana se postaráme. Prosím, jeďte domů.
Dostali jste varování.
Kurva.
Nahoru! To je ono!
Když jsem byl malej, přišlo mi to o dost rychlejší.
-Teď je to pomalejší. -Bylo to extrémnější?
Ani ne, ale pocitově to bylo víc…
Jednou jsem z toho spadl.
Fakt. Opravdu jsem spadl.
Fajn! Do toho, Walosi.
Technika.
-Co se stalo? -Ne!
Nedohodil jsi tam.
Bezva. To je jedna.
A další. Perfektní.
A ještě dvě cukrové vaty a to bude vše.
-Díky. -Máma říká, že cukr je jed.
Opravdu? To máma říká?
No, to jak kdy.
Záleží na situaci.
Když ho jíte střídmě jako…
V pořádku. Drobný si nechte. Díky.
Děkuju.
To snad není pravda.
-Co je? -Pojďte.
Hugo! Jsi to ty? Jak se máš?
Jak se ti vede?
Nemůžu tomu uvěřit.
-Šampione. -Jak se máš?
-Tak rád tě vidím. -Jak je?
-Pořád stejně. -Ty jsou tvoji?
Jo. To je Walos a tady to je Estebancito.
-Jsou fakt velký. -Jo, to jsou.
Víte, s Hugem se známe už strašně dlouho.
Nikdo nedokáže box oslavit tak jako on.
Když jsou dobrý dýška.
Šampione.
Tancuje líp než ty, tati.
-Vážně? -Jo.
Dokonce i v tomhle děsně těžkým obleku.
Nasaď si to, tati.
-Oblek medvěda? To ne. -Prosím!
-Ne, no tak. Je Huga.
-Prosím, no tak. -Prosím! Tati, no tak.
-Nemůžu. Jsme tu… -Prosím!
-…na prázdninách. Nejsme v práci. -Jen na chvíli.
Druhé kolo našeho hlavního zápasu začalo!
„Ratón“ Moncada na nic nečeká!
„Bolillo“ Peralta neví, co dělat. Moncada ho hákem posílá…
Kdo mi tu pomůže? Povídej.
-…do provazů. Vyhýbá se ráně. -Obrana! To je ono!
Neskutečné lidi, to je zápas!
Peralta uhýbá a posílá direkt!
-Má Moncadu v provazech! -To je máma!
Děti!
Mami!
-Tati! -Tati!
-Začíná odpočítávání!
-Estebane. -Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest,
-sedm, osm… -Tati!
-…devět, 10.
Dámy a pánové, je tu zápas, na který jste všichni čekali.
Z bezejmenné arény uprostřed ničeho
je nám ctí vám představit
život mexického boxera
Estebana „La Máquiny“ Osuny!
Zmanipulovaný zápas podle vzpomínek jeho rozesranýho mozku.
Pánové, první kolo bude chaotický.
Odehraje se to v ringu, rovněž známém jako legendární scéna surovců.
Je to spektákl. Zábava. Kohoutí zápas.
Je to pravda za celou tou maskou. A stojí tam „box“!
V tomto rohu
údajně vážící 53 kilo, ale spíš to bude tak 42.
Desetiletý, co nedávno oslavil narozeniny.
Z Concepción de Buenos Aires v Jaliscu,
„La Maquinita“ Osuna!
Nevypadá nic moc, co?
Ale dokáže z tebe vymlátit duši.
Do něj, synku.
Nemá na tebe. Věř si.
Jsi válečník. Máš to v krvi.
A v protějším rohu v červených trenkách…
Není důležitý, kdo to byl. Nepamatuješ si ho.
Pamatuješ si jen ty brutální rány.
Box!
Ten kluk nepolevuje.
Pravá, levá a místní specialita, hák do jater!
To nic, synu. Klid. Příště ho dostaneš.
-Ten hajzl ho rozmašíruje. -A nebude poslední, kdo to udělá.
Bude jich víc.
Tak jo, ještě jedno kolo. Další souboj, synu.
Připraven? Slyšíš mě? Chci férovej zápas.
Box!
No tak, Estebane. Znova! Raz…
Ruce nahoru! No tak! Braň se!
-Ještě jednou! Dělej! -Takhle se děti učej.
Hejbej nohama. Rychlejc! Pohyb!
Za každou jeho ránu dvě tvý. Skvěle, šampione!
Raz,
dva, tři, čtyři,
pět, šest, sedm,
osm, devět, deset!
A nyní přepojujeme na naši speciální reportérku.
Přesně tak. Je mi ctí být na této velké události.
Technicky je to o spoustu let dřív, než jsem ho potkala, ale můžu vám říct,
že to příští kolo je to, které ho skutečně zlomilo.
V tomto rohu,
kvůli tomuto zápasu stoupající kategoriemi…
-Kolik ti je? -Deset.
Čtrnáct. Je mu 14!
Čtrnáct! Říkal, že je mu 14!
A v protějším rohu ten, který ho poznamená…
„UŽ JE TU“
…po zbytek jeho života.
TEN DOBRÝ
To je zápas, který ho zlomil.
Vřele přivítejme
muže, který vás navždy opustí.
Tati?
Tak dobře. Další kolo, další zápas, pánové.
Nechci žádnou férovost ani sportovní chování. Chci to špinavý.
Odporný. Rány pod pás a takový věci.
Rozumíme si? Hodně štěstí!
Box!
Poslouchej, synu.
Něco se objevilo. Musím na chvíli odjet.
Jaký „na chvíli“?
Vždyť ses nikdy nevrátil, debile.
Budou to jen dva nebo tři dny.
Počkej tu na mě.
Tohle si nech. Vypadáš jak slaboch.
Jak by ne. Chystáš se ho opustit.
Je to komplikovaný.
-Nechoď, tati. -Pusť mě. Estebane…
-Budu víc trénovat. -Od sebe.
Nech ho jít. No tak, nech ho.
Nech ho jít, šéfe. No tak.
Nech mě!
Všechno vyhraju. Slibuju.
Drazí diváci, prosím,
nenechte se mýlit. To nebylo poprvé, co se to stalo,
ale rozhodně to bylo naposled.
Ví, že odsud musí rychle vypadnout. A tehdy dostal ten nápad.
Devět, deset!
Ne, tati. Prosím! Nech mě!
Prosím, tati, pusť mě!
Tati!
Tati! Prosím, tati!
Tati!
Tati? Tati, prosím, vrať se!
Tati, vrať se!
Tati, prosím, vrať se! Neodcházej!
Prosím, vrať se, tati!
Tati!
Jako by bolest ani neexistovala,
pořád pokračuje.
Vrať se, tati!
Tati!
Tati?
Další kolo, další zápas.
Hodně štěstí!
Box!
Moment, dámy a pánové!
Posledních deset sekund! Zápas ještě neskončil.
Tati?
Jsi v pořádku?
Já jsem Andy.
Esteban.
Do hajzlu.
Kluci!
No tak…
Jsi v pořádku, tati?
Jo. Byl to jen…
Jenom pád. Nic víc.
Ale bylo to šílený, co?
Tak jo. Běžte za strejdou Andym. Musím mluvit s vaším tátou.
-No tak. -Hej…
Pojď sem.
-Mám tě rád, tati. -Já tebe taky, Estebancito.
-Opatruj se. -Díky za výlet, tati.
Není zač.
Walosi…
Tohle si nezasloužím.
Napřed drogy a alkohol.
Byla jsem na tebe po rozvodu hodná
a mohla jsem bejt svině, Estebane.
-Promiň, já jen… -Za co se omlouváš?
Vzal jsi moje děti, aniž by ses mě zeptal.
Kdo si myslíš, že jsi?
Všechno se točí kolem tebe a toho, co ty chceš dělat.
Ty a furt jen ty.
Věděli, že jsi tady.
Za tejden máš zápas.
Koukej ten zasranej zápas prohrát!
Řekni, že jsi slyšel, co jsem ti řekla.
Ano.
Z tohohle bude těžký se vysekat.
Jo.
Myslím, že Irasema už ti nikdy nebude věřit.
Tam jsme se poznali.
Jo.
Co kdybys nostalgii nechal na jindy
a řekl, co se ti sakra honí hlavou?
Kurva.
Nakonec jsem horší než můj táta.
Vím, že ti ten parchant posral život, ale už stačí. Musíš se na to vykašlat.
Ten hajzl tě nechal v posraným skladu, Estebane.
Zapomeň na něj!
Mám jen jednoho otce, Andy.
Nevím, prostě…
Do hajzlu, nikdy jsem ho nehledal.
To je dobře. Posral by ti život ještě víc.
Jednou přišel.
-Byl úplně nalitej. -Cože? Kdy?
Po tvým zápase s Menesesem.
Chtěl nějaký prachy a zas šel.
Proč jsi mi to neřekl?
Protože jsi ho nepotřeboval, blbče.
Jak kurva víš, co potřebuju?
Co… Jak to vím?
Co jinýho jsem v životě dělal? Pojď sem. Promluvíme si.
Co sakra celej život dělám?
Chránil jsem tě.
Nasadil jsem za tebe krk, debile.
Chránil jsem tě před tebou, před tvým alkoholismem,
před lidma, co tě chtěli podrazit.
Takovej je celej můj život.
Za každou ránu, co jsi dal, jsem jich já schytal 20.
A každá měla něco společnýho s tebou.
Tak už… Jen už mi nelži.
Říkej mi pravdu.
-Pravdu? -Jo.
Já se na to vyse…
Fajn, kámo. Chceš pravdu? Povím ti pravdu.
Mohl bych se starat o haldu boxerů, brát si od těch kluků prachy.
Mohl jsem dělat tohle, ale ne. Jsem tady, debile.
Jsem tady s tebou. A proč?
Protože jsi můj kamarád, ty idiote.
Mám tě moc rád jako kámoše.
-Jako kamaráda. -Já tebe taky, Andy. Taky tě mám rád.
Do hajzlu.
Pravdu, jo?
Pravdu?
Řeknu ti všechno. Úplně všechno. Seru na to.
Vím, kde tvůj táta žije.
Je naživu?
-Ano. -Do prdele, Andy!
-Kámo, je to… -Do hajzlu…
Kurva, Andy.
Odvezu tě, jestli chceš.
Do prdele!
To je na hovno!
Do hajzlu.
Kurva.
Jak ti je?
Nejsem v pořádku.
Rozvádí se se mnou.
Nekecej!
Do prdele, Andy.
To mě moc mrzí, kámo.
Já vím.
Kruci…
A je tu ještě něco, co bys měl vědět.
Dělám si různý věci s obličejem.
Nekecej.
Jo, je to tak.
Ale…
Ale je to v pohodě, ne?
Vypadá to dobře.
-Viď že jo? -Jo, ano. Vypadá.
Vypadá to dobře.
Jakmile jsem začal, nemohl jsem přestat.
Jistě. Teda, ano.
Jo, chci říct…
Je to, jak to je.
Kurva. Ty jo. Musel jsem to říct.
Nikomu jsem o tom neřekl.
Už je mi líp.
Jsem rád, že jsi mi to řekl.
Jo. Mohl jsem to říct aspoň Carlotě, ale…
ani to teď už nemůžu.
Je to kvůli tomu, co se stalo Saulovi.
-Kvůli Saulovi. -Kurva.
Zjistila, že něco je…
-Posranej blbej kluk! -Jo.
Do hajzlu.
Kurva. Zdá se, že je čas na zpovědi.
-To nic, člověče. Nemůžeš… -Ne.
Mám nízkej počet spermií. Hodně nízkej.
Dokonce i s tou pomocí, co nabízej.
-Postaví se ti? -Jo, ale nemůžu mít děti, protože
-ty spermie… Chci říct… -Ale postaví se ti, ne?
Nemám problém s erekcí.
Ale abys měl děti, potřebuješ spermie, co fungujou, a ty moje nefungujou.
To nic. Nebuď z toho smutnej.
Nemůžu.
Musel bych si je půjčit od někoho jinýho.
-Ty jo… Kurva. -Jo, představ si,
že se narodí se zelenejma očima a já na to: „Co to sakra je?
Já je mám hnědý.“
Je hrůza všechno to držet v sobě.
-Je to těžký. -Jo, to je.
-Díky, kámo. -To nic.
Teď jsme si blízký. Je to někde tady.
Tady? To ne.
Ty vole…
To přece ne, Andy.
Jdeme.
Tak pojď.
Jak je?
Gato?
Pamatujete si na mě?
My spíme?
Vypadá to, že jsi vzhůru.
Tati?
Jdeme.
-Ne. -Jdeme.
-Ano, jdeme, tati. -Ne, jsem tu v bezpečí.
-V bezpečí před čím? -Před nima.
Kdo je to?
Však víš, ty, co si hrajou na boha.
Jdeme. Můžeme si o tom promluvit v autě.
Ne, chci o tom mluvit hned. Už mám po krk mlčení,
neustálýho přijímání rozkazů.
Jaká zrůda ti řekne, abys opustil svýho syna?
To vám řekli? Abyste ho opustil?
Oni!
Oni píšou historii. Všechno.
Všechno je organizovaný. Procenta. Oni jsou všechno.
-Estebane, nemůžeme tu bejt. -Ne…
-Musíme jít. -Andy.
Prosím tě.
…řeknou někomu, aby zabil politika.
Jsme loutky.
Už mě nebaví předstírat, že tu nikdo netahá za nitky.
Myslím, že jsem na to přišel.
Chceš vědět, proč tě chtěj ovládat?
Kurva.
České titulky Tomáš Cipro