Idag avslutas Woodstock '99.
En kvarts miljon svettiga, solbrända människor
kämpar mot elementen.
Välkomna till dag tre av Woodstock '99.
Vi hade en tillfredsställande och händelserik dag igår.
Ni har många frågor.
Igår kväll slet fansen loss delar från ett produktionstorn.
Talespersoner hävdar att det inte var så illa,
men många behandlades för skador.
Woodstock '99 led mot sitt slut.
Under presskonferensen på söndagen var stämningen irriterad.
-John, var var du när Limp Bizkit spelade? -Vad är er ansvarsskyldighet?
Hur många vakter finns på plats?
Det var ungefär 200 000 ungar som roade sig på det där fältet igår.
John Scher försökte måla upp en rosenskimrande bild av situationen.
Han visste att han måste kontrollera skildringen av händelserna.
Musiken var fantastisk.
Sen var det kanske 50 bråkstakar som ställde till med problem.
Låt oss fokusera på det överväldigande positiva…
Men pressansvariga hade själva sett hur problematiskt läget var.
Jag såg allt som pågick, och ovanifrån.
Det var våldsamt. Det var farligt och fientligt.
Ett hav av ungdomar ställde till med problem.
Besökare blev både misshandlade och lemlästade.
De slätade över allt det där.
Och det skulle bara bli värre.
Söndag, dag tre. Sista dagen.
Jösses.
MTV-PROGRAMLEDARE
Att gå tillbaka till festivalområdet var som att vakna upp
efter en utekväll tillsammans med en främling som är oattraktiv.
Man bara: "Vad fan har jag gjort?"
Jag ville att Willie Nelson skulle inleda söndagen,
nästan som en religiös upplevelse.
Jag var i himlen.
Fel hus.
De människor jag mötte på söndagen verkade helt utmattade och utbrända.
Vi delar den här stunden med dem.
På söndagen var det som ett flyktingläger. Det såg ut som på nyheterna.
Det var ett tältläger med sopor och det var vidrigt.
Det luktade så illa, och man kunde inte tvätta av sig.
Kön till duscharna var jättelång.
Folk blev så arga att de bröt sönder rören.
Det blev som en flod.
En blandning av duschvatten
och den äckliga avrinningen från bajamajorna.
De flesta insåg inte att det var skitlera.
Vill du till Woodstock? Ner i leran!
Ja!
Det var meningen att man skulle kunna fylla på sin flaska,
men antingen var vattnet brunt, eller så var kranarna trasiga.
Sätt på vattnet!
Så vattnet från kranarna är inte…
Det är missfärgat. Inte direkt brunt, men lite missfärgat.
Mitt jobb på hälsovårdsmyndigheten var att se till att vattnet
var säkert för allmänheten.
Meden festivalen pågick
tog vi prover på dricksvattnet i hela området.
De skickades till labbet.
På söndagsmorgonen åkte jag till labbet.
Vi öppnade dörren till inkubatorn och stanken fick oss nästan att ramla.
När proverna analyserades var de flesta kontaminerade.
Allt gratis dricksvatten som hade tillhandahållits
var fullt av avföring.
Tanken på att folk var där ute
och drack det här, utsatte sig för och badade i det här…
Det var värsta sortens mardröm.
Ja! Det här är livet! Ja!
Jag vaknade på söndagen och hade väldigt ont i halsen.
Jag hade munsår över hela läpparna.
Jag hade sår på tungan, i tandköttet och i munnen.
Jag kunde inte äta, inte dricka och knappt prata.
Jag fick veta att jag hade fått "skyttegravsmun"
eftersom jag hade druckit orent vatten.
Det var inte så här Woodstock skulle vara. Vi trodde att det skulle vara nåt vackert.
Vi packade ihop våra grejer och vid kl. 13 hade vi åkt därifrån.
Det är många som åker.
Alla är trötta, slitna,
helt och hållet apatiska.
Carson här, utanför Woodstock '99. Konserten är inte riktigt över än,
men som ni kan se är en mängd bilar, folk och bärgningsbilar på väg härifrån.
Vart ska ni? Det är inte över.
-Vi åker. -Varför då?
-Det stinker. -Det är för smutsigt.
Vi är utmattade. Värmen knäckte oss.
När söndagen kom hade folk fått nog. Ingen hade några pengar kvar.
Och prishöjningarna ovanpå det var bara löjligt.
VARM PIZZA
Det var slutsålt på många ställen, så de få som var kvar drev upp priserna.
Allt är jättedyrt, men så är det överallt. Vi måste följa de andras priser.
En vattenflaska kostade fyra, fem dollar.
Sen kostade vattnet 12 dollar per flaska under dag tre.
PRODUKTIONENS KONTOR
Det fanns en negativ energi
som började spridas genom publiken på söndagen.
Det enda som gjorde folk optimistiska
var ett rykte som hade spridits under några dagar
om att Woodstock skulle avslutas på ett speciellt sätt.
Är den sista akten bekräftad?
Red Hot Chili Peppers är den sista officiella akten
som ska stänga festivalen på söndag.
Vi har nåt på gång som avslutning. Det ska bli en överraskning.
Så gick snacket. Nån skulle spela efter Chili Peppers.
Jag minns att jag frågade runt och det ryktades att det var Prince.
Jag hörde att Guns N' Roses skulle göra comeback.
Till och med kontorspersonalen hade teorier om vem som skulle dyka upp.
Ett rykte var Bob Dylan.
Det ryktas att Bob Dylan kommer?
Grateful Dead. The Rolling Stones.
Det hade snackats om Michael Jackson.
Det var en god anledning att härda ut ända till slutet.
På söndagseftermiddagen var festivalbesökarna ganska uppspelta.
Vi försökte hålla det ganska lugnt och Jewel passade perfekt för det.
GIFT DIG MED MIG, JEWEL
Här är vi på Woodstock, allihop.
Jag var backstage och läste av publiken
för att få ett hum om vilka låtar som skulle spelas.
Det här är 13 låtar.
Vilken sorts kombination kan få folk att ens försöka fokusera?
Berättade de om leran? Alla blir bombarderade.
Sheryl Crow blev helt bombarderad.
-Ta det inte personligt. -Jag vet.
Jewel!
Vi återvände till kravallstaketen. Jag var nära bristningsgränsen.
Jag ville bara gå ombord på bussen och åka hem.
Men när Jewel gick upp på scen hade stämningen förändrats.
Stämningen började förändras. Det var svårt att sätta fingret på det,
men publiken kändes väldigt labil.
Energin var oförutsägbar och konstig.
Det höll på att urarta och vi ville därifrån.
Det där var Jewel.
Vi gick direkt till bussen bakom scenen.
Upp med er, hörni. Fortsätt framåt. Kom igen.
Ge henne lite utrymme.
Jag kände: "Det där var annorlunda."
Och vi åkte.
Det fanns definitivt en påtaglig känsla av ilska,
och det var inte bara de överstimulerade, testosteronstinna unga männen nu.
Jag tror att alla var förbannade.
Ungdomarna började bli irriterade.
De hade fått nog av skräpet, hettan, utgifterna och de tänkte göra nåt åt det.
Här har vi helvetets portar.
Idag skulle vi kritisera festivalen
på Tiktok, Snapchat och Instagram, men sånt fanns inte då.
Det enda ungdomarna kunde göra var att ge sig på arrangören.
De river ner väggen.
Det här är otroligt.
Riv väggen!
Riv den!
Riv ner den! Ta ner allt!
Nu skriver vi historia!
De hade fått nog.
Ungarna hade fått nog.
Det fanns några nejsägare.
De sa att vi inte kunde hantera trafiken. Det kunde vi.
De sa att säkerheten inte skulle fungera. Det gjorde den.
Nu säger vissa att vi inte kan städa upp. Det ska vi.
Pressmötet på kvällen var bra. Ni kanske kan hitta filmen.
"Allt var fantastiskt. Ungarna är toppen. Allt är perfekt."
Vi är glada. Allt är bra. Vi har inte haft några värre incidenter.
Är du medveten om att delar av staketet har rivits ner?
Den yttre väggen är en bra souvenir. Folk kunde inte motstå det.
De tog väl sönder den i småbitar för att få en del av Woodstock.
Jag såg vad som pågick. Jag hade pratat med tillräckligt många.
Jag visste att de ljög.
Vi uppskattar att det fortfarande är 150 000 människor kvar på plats.
De har kul.
Borgmästaren var där. De klappade varandra på ryggen.
Just då kändes det suveränt.
Vi tog ut segern i förskott.
Det har varit en minnesvärd och rolig konsert för alla inblandade,
för journalisterna här och för hela samhället.
Jag minns att nån frågade: "Hur känns det? Ni har klarat det."
Jag sa: "Vi har tre timmar kvar."
Jag är så säker på att det går bra att jag vill bjuda in Michael
att komma tillbaka hit.
Vi är mer än gärna värdar åt er
och vi vill ha rock and roll i staten New York.
En hel massa tjänstemän var ivriga att bjuda in oss igen.
Det var ett otroligt evenemang.
Tack. Ni har varit toppen för det mesta och vi uppskattar det.
Jag gick därifrån och mådde toppen.
Woodstock '99!
Det blåser upp till storm.
Michael och John är optimister, så de hade en positiv inställning.
Men vi andra var på helspänn, för vi hade sett katastrofen slå till
kvällen innan.
Men showen skulle fortsätta.
Vi hoppades på det bästa och att besökarna skulle hålla sig lugna.
Chili Peppers gör sin grej. De är vilda och galna.
Snart var det över. Vi kunde se mållinjen. Det var bara Red Hot Chili Peppers kvar.
Flea var helnaken,
och om jag minns rätt var många i publiken också helnakna.
Chili Peppers?
Det var lite suddigt. Då var det nästan som att gå ut i krig.
Man bara: "Det har varit en pärs."
På söndagskvällen var jag på produktionens kontor.
Red Hot Chili Peppers spelade fortfarande.
Sammanlagt hade vi nog fått fyra timmars sömn,
så vi var utmattade.
Alla har däckat.
De har jobbat för hårt för länge.
Jag var utmattad och satt på kontoret med alla radioapparater.
Jag hörde nåt på producenternas kanal, kanalen med Michael Lang och John Scher.
Alla till scenen. Är det uppfattat?
De skulle dela ut 100 000 ljus.
Jösses.
Oj.
Min chef och jag tittade på varandra och…
Ja, Michael var ljuskillen.
Okej? Michael var ljuskillen. Jag visste inte mycket om det.
Vi hade planerat in en ljusvaka i slutet av Chili Peppers spelning.
Händelserna i Columbine hade nyligen inträffat.
Vapenvåldsfrågan började hamna i fokus i det amerikanska samhället.
Därför tänkte man att anti-vapenvåld kunde lyftas på festivalen.
Tanken var att vi skulle lysa upp natten mot slutet,
när festivalen nådde sin kulmen, med de här ljusen.
Det skulle bli en visuell demonstration
där den här generationen fördömde vapenvåldet.
Jag visste ingenting om ljusvakan.
Jag skrek omedelbart i radion:
"Det har inte godkänts av brandkåren."
Jag vet inte vad som pågår…
John Scher sa åt mig att hålla tyst och lämna kanalen.
Alla är lugna. Allt är okej. Oroa er inte.
Det var rena skämtet.
Allt som var brandfarligt hade beslagtagits tidigare,
men nu gjorde de raka motsatsen och bad folk att tända stearinljus…
Jag stod vid sidan av scenen.
Fleas nakna rumpa var tre meter från där jag stod.
De började spela "Under the Bridge".
Sen, helt plötsligt…
…såg man ett stort hav av stearinljus.
Det var nåt av det vackraste jag sett. Ljuset spreds genom publiken
med hundratusentals människor.
Det kändes som original-Woodstock.
Alltså, fred och lycka skulle föra oss samman.
Fred, baby. Fred.
Men det var inte så det blev.
Att dela ut eld till en publik
som har blivit behandlade som djur i tre dagar…
Det var inte särskilt smart.
I fjärran såg jag nåt som verkade vara en eld.
Vi vände oss mot varandra och sa: "Det här är inte bra."
Det här är ett anrop från säkerhetsteamet. Stoppa konserten.
Jag stod vid sidan av scenen. Jag var väldigt orolig.
Jag var givetvis rädd att nån skulle bli skadad.
Men jag visste också
att det här problemet hade stort nyhetsvärde.
-Välkomna åter till Fifteen-Fifteen Live. -Det brinner vid stora scenen.
Konserten stoppades nyss. Vem vet vad som händer här.
Det har varit en extrem festival från dag ett.
Vi behöver en brandbil fort.
Det var huvudbranden som oroade mig.
Förblir sådant okontrollerat, då kan det leda till mer kaos.
Lugna er, vi vill inte ha några…
Vi hade en brandkår på plats.
Michael hoppade av scenen för att gå till brandstationen.
Jag bestämde mig för att gå upp på scenen.
Som ni ser är det inte en del av showen. Det är verkligen ett problem.
Brandkåren måste komma in med en brandbil för att släcka branden.
Om alla kan samarbeta…
Michael anropade mig och sa att brandkåren inte ville rycka ut.
De var rädda.
Kom tillbaka.
Att de vägrade rycka ut var helt otroligt. Jag sa att jag kunde följa med.
"Säg åt dem att de kan dra åt helvete.
Det här är ert jobb.
Det brinner därborta.
Kör dit och släck branden."
Strax efteråt pratade jag med Anthony Kiedis backstage.
Jag sa till honom att han var tvungen att hjälpa oss att lugna publiken.
Men han sa:
"De lär inte lyssna på mig. Jag kan inte styra upp det här."
Jävlar, det är som Apocalypse Now där ute.
Vill du göra det?
Ja, för fan!
Den första låten han spelade som extranummer
var en hyllning till Jimi Hendrix.
"Fire".
Medan Chili Peppers spelar
ser man fler bränder bryta ut.
Sen syns en till, och ytterligare en.
Red Hot Chili Peppers!
Red Hot Chili Peppers var klara
och alla förväntade sig nån speciell artist.
Vi vill ha mer!
Vi var superexalterade.
Men showen var över.
Hoppas att ni hade kul. Det hade vi. Det var kul att ha er här.
Kör försiktigt hem.
Vi ses snart igen.
Många i publiken var frustrerade.
De var fulla av energi och de var besvikna.
Det enda de gjorde var att visa Jimi Hendrix
på de stora videoskärmarna.
Jag tror att det var den sista tändstickan på bensinbålet
som gjorde alla tokiga.
Publiken såg det som en signal att gå ut och bränna ner stället.
Brinn, din jävel!
Tänd på bara!
Allt de kunde få tag på kastades i elden.
Mer trä!
Det var läskigt. Folk blev liksom infekterade
av den här arga mentaliteten.
I en normal kontext skulle samma personer aldrig bete sig så här,
men nu rycktes de med och gjorde allt för att förstöra stället.
Och det spreds som en löpeld.
Himlen blev orange.
Det var bränder precis överallt.
Det var kaos efter det.
Taket brinner! Vi behöver inget vatten!
-Hendrix spelar medan Rome brinner. -Herregud.
Jag vet inte om ni ser… Himlen är orange, allt ryker.
-Ja. -Det är galet där ute.
Det kändes som panik.
Jag såg att produktionsassistenterna tog sig ut ur trailern
och att de slängde in skärmarna och datortornen i en minibuss.
Det kändes ungefär som Hanois fall.
-Nu åker vi härifrån. -Ja.
-Nu går vi. -Det är dags.
Det börjar bli…
De sa att vi skulle åka och de lastade på oss på bussen.
Allihop, sätt fart. Kom igen.
Ut.
Det fanns mer att rapportera om, men de sa:
"Vi tänker inte riskera er säkerhet eller nån annans. Nu åker vi."
Woodstock '99… Hej då, och vi ses helst inte igen.
Vi körde på en väg som ledde bort från festivalområdet.
Kör lite längre fram.
Jag tittade ut genom fönstret och medan vi körde såg vi…
Herrejävlar!
-Det här är… -Filmar du?
Herregud.
Jävlar. Nåt kommer att hända här och vi måste fånga det.
Jag hoppade ur bilen som en actionhjälte.
Vi går in. Det brinner överallt. Kolla!
Vi närmar oss.
Jag sprang mot händelsernas centrum. Folk tog sig därifrån.
Vi ville tillbaka in. Jag visste inte vad som skulle hända.
Filma det här.
Det har verkligen börjat spåra ur!
Vad fan hände?
Det här är fan… Jag vet inte. Flugornas herre, typ.
Folk välter tornet.
Det var tydligt att de försökte välta ner tornet.
Snart faller nog tornet.
Man kunde höra att det knakade.
Tornet kommer att falla.
Nej!
Herregud!
Folk hängde från högtalartornen. Det var som i Apornas planet.
När man blir en del av en flock
blir man som djur.
Och alla de här människorna
betedde sig som djur.
De vill bara tjäna pengar på oss och vi är förbannade!
Man kan inte stoppa ett upplopp på 90-talet!
Skicka bort helikoptern, annars blir det upplopp.
Vi övervakade från flygledartornet.
Låt er personal utgå.
Ni måste säkra området innan vi skickar in sjukvårdare.
Nu var det en nödsituation. Jag förväntade mig dödsfall.
Folk som blev nedtrampade eller misshandlade och dödade.
Liv stod på spel.
Jag behöver förstärkning.
Jag får saker kastade på mig.
Kom hit!
Vi började få anrop från produktionskontoret och de sa:
"Förbered er på det värsta. Barrikadera in er."
Den stökiga folkmassan tröttnade på att dansa runt kring eldarna
framför östra scenen.
De bestämde sig för att fortsätta med sin bärsärkagång
på resten av festivalområdet.
Tyvärr innebar det att alla försäljarna hamnade i deras väg.
Stanna här, definitivt.
Vi började höra allt mer desperata radioanrop,
så jag och mitt team gick bort till de två stora försäljningstälten.
Vissa av dem hade uppemot 70 000 dollar i kontanter.
Hur går det?
-Är ni okej? -Ja.
Vi sa åt dem att släcka all belysning och stänga igen tälten framför stånden.
Och att ligga lågt. Vi stängde ner försäljningen.
Vi försökte vara så lugna som möjligt
för att inte sprida panik eller rädsla, men jag höll på att skita ner mig.
Vi började höra ett slags mässande.
Det såg ut som ett svart moln kom rullande mot oss på asfalten.
Det var en stor folkmassa. De sjöng Rage Against the Machine.
"Fuck you, I won't do what you tell me!"
Fuck you, I won't do what you tell me!
Herrejävlar!
Gratis!
Vid det här laget handlade allt om anarki, kaos och pöbelmentalitet.
Folk tog stora lådor med cd-skivor.
Jag ville också gå in där. Alla andra gjorde ju så.
Mitt bland våra försäljningstält hade vi sex bankomater.
Nån i folkmassan såg det, och det var som när nån repar en skiva.
Nån skrek: "Bankomater!" Och hela folkmassan gick till anfall.
Pengar!
Nu slår de sönder bankomaterna.
Herregud!
Vid det laget…
Allt som var Woodstock-relaterat
stod på de här människornas att förstöra-lista.
Jag kom igenom. Jag är på väg till dig.
Alla som hade en id-bricka kom till oss och ville gömma sig på kontoret.
Mina fyra radior anropades stup i kvarten.
En av killarna på kontoret gick till huvuddörrarna
och började barrikadera dem.
Alla undrade: "Hur fan ska det här sluta?"
Jag minns att jag hörde en explosion.
Det är flera lastbilsvagnar som brinner!
Vi såg lastbilar som brann. "Det där måste vi få med."
Vi sprang ditåt.
Det stod lastbilar där. I varje bil fanns en bensin- eller propantank.
Om det smäller blir många skadade.
Vi stod mitt i alltihop!
Helt plötsligt…
Jävlar.
Det sa pang!
Pang!
Det var som om en bomb detonerade mitt i festivalområdet.
Sen smällde det till igen.
Fan. Det här är inte bra.
Vi gjorde definitivt väsen av oss, era jävlar!
Vi måste räkna in alla och sticka. Det här är inte värt det.
Det var som om Jerikos murar hade fallit. Det var då vi sa: "Vi måste härifrån."
Jag hörde en explosion.
Folk sprang därifrån, och det var på allvar.
I nästa sekund… Pang! Jag fick ett hårt slag rakt i magen.
När jag såg upp stod en kille där med mask.
Sätt fart!
Backa! Här är vi.
Delstatspolisen har kommit.
Utgå nu. Polisen får sköta det här.
De var som stormtroopers på rad med stora batonger och sköldar.
Jag bara: "Jävlar."
Delstatspolisen tar hand om det här. Vi omgrupperar och åker härifrån.
Michael skulle aldrig visa att han var rädd.
Han var säkert väldigt oroad över vad som hände.
Jag följde med honom ut.
Jag trodde att han skulle stämma av med nationalgardet.
Jag gick ut för att känna hur det var.
Jag tyckte det var ett hemskt slut på en bra helg.
Och jag tänkte…
Vi har mycket att städa upp.
Han gick in i försäljningstältet.
Jag hade inte sett honom på plats under den tid vi varit där.
Jag tänkte: "Herregud, Michael Lang!
Jag heter Colin Speir och jag har alltid velat träffa dig."
Men han gick bara runt det som var kvar. Det var allt.
Han sa inget till oss. Han frågade inte om vi var okej.
Han verkade inte bry sig särskilt mycket.
Det var synd att det slutade så. Väldigt.
Men det var så det var. Man måste gå vidare.
Det var lite sorgligt. Det kändes som att det här var slutet.
Det blir aldrig nåt mer Woodstock efter det här.
Michael?
Pilar, försvinn.
Det är det fredligaste sättet att hantera det på.
Bra gjort.
Jag tror att det var…
Ja, det var slutet.
MÅNDAG
Klockan var halv sju på morgonen. Pilar sa: "Mamma, du måste se det här."
Vi satte oss i hennes bil och körde runt.
Herregud.
Det såg ut som en krigszon. Det var skräp och eldar som rök överallt.
När vi kom fram till de 12 lastbilarna
sa jag: "Pilar, det där var Woodstock '99
som brann ner till grunden."
Här har vi Duke Devlin, som har jobbat med festivalen sen 1969.
Hur är det med dig?
Nåt fult har varit inblandat här.
När allt det här är avklarat är det slut med Woodstock.
Det är bara sorgligt. Jag kan inte säga så mycket.
På måndagsmorgonen stod det om det överallt.
Det var flera nyhetsteam där.
Det fanns inga mobiler, men vi visste
att våra föräldrar var oroliga eftersom de hade sett nyheterna.
Det blev upplopp. Det var helgalet.
Folk sprängde saker och startade bränder.
Folk hoppade över eldarna.
De kastade saker. Det var helsjukt. Många här verkade galna.
Om Woodstock återuppstår, vill du gå då?
Ja, definitivt. Absolut. Utan tvekan.
Det låter knäppt, men trots att jag var med om nåt läskigt,
så var det jättekul.
Jag såg banden som jag älskade.
Det var nåt jag aldrig kommer att glömma.
Så roligt har jag aldrig haft, och 22 år senare
är det fortfarande det roligaste jag har haft.
Det fanns inga regler. Jag kunde göra vad jag ville.
Det kändes som att det var total anarki. Jag hade jättekul.
Jag är glad att jag fick uppleva det. Vilken historia!
Det var fullständig frihet, och helt utan ansvar.
Och det kändes som en farlig kombination.
Vi trodde att vi bara skulle avrunda allt, mata de som behövde matas,
skriva det som behövde skrivas.
Och sen hände det här.
Nu visste hela planeten om att det hade blivit en total katastrof.
Bilderna fanns överallt.
Woodstock '99, en helg av rock and roll i New York…
…gick snett igår. Fansen attackerade tält, konsertutrustning och matstånd…
Woodstock '99, gömt i ett rökmoln…
Försäljare plundrades och ljustorn revs ner.
Rock-and-roll-firandet blev ett upplopp.
När vi kom till kontoret nästa dag
var vi tvungna att skriva på flera sekretessavtal.
Ingen fick prata med media efter det.
"Det började med fred, kärlek och musik,
men Woodstock '99 slutade med upplopp."
Vad kan nån säga som är värre än det folk såg?
Alla hade egna teorier om vad som hade hänt och varför.
Rykten cirkulerade likt en löpeld.
Jag undrar ofta…
Väntade producenterna ända tills söndagen och sa:
"Det vi har haft här är en stor,
någorlunda välkontrollerad rockfestival. Vi hade inget Woodstock."
Sen händer det här på söndagskvällen
och det blir ett Woodstock-pandemonium.
Var det möjligen för att öka merch-försäljningen
som fortsatte långt efter festivalen?
Det där är absurt. Jag menar…
Det är helt enkelt inte sant.
För att hålla presskonferensen inom det här årtusenden…
På måndagen kallade de till en sista presskonferens.
…vår arrangör Michael Lang.
Hej.
Måndagens presskonferens var inte planlagd.
Uppenbarligen.
Insatserna kunde inte ha varit högre.
Varumärket Woodstock hade allvarliga problem.
Jag var ute i det tills kl. 5.30.
Jag såg en liten grupp människor.
De gick runt och startade bränder. De hetsade folk.
Men jag fördömer inte publiken här
på grund av, och ursäkta språket, skitbeteendet hos några svin.
De tog i princip inget ansvar.
Enligt dem var det bara några rötägg.
Alla med ögon som såg bilderna vet att det var tusentals ungdomar
som plundrade, gjorde upplopp, skadade egendom och startade bränder.
Rome brann.
Men frågan var inte vem som gjorde upplopp.
Frågan var: "Varför gjorde de upplopp?"
Det är kulturellt.
Det finns alltid anarkister bland oss och vissa hörs mer än andra.
Vi råkade ut för några av de värsta.
Jag tror inte att det handlade om problem. Det handlade om energi.
De var så taggade efter helgen att de inte var beredda att sluta.
De ville ha mer av vad som helst, mer av upplevelsen.
Det var nog det. De var inte redo att sluta festa.
De var galningar.
Den där delen av befolkningen kände sig både berättigad
och rädd för att växa upp.
Att behöva ha ett riktigt jobb och att skaffa familj och sånt.
De hade mycket ångest. Väldigt mycket ångest.
Ut!
Varför urartade festivalen, tror du?
Ett ord räcker. Girighet.
GIRIGHET FÖRDE DIG HIT
Användarupplevelsen struntade man fullständigt i.
De här ungdomarna utnyttjades.
De behandlade folk som hundar. De ville bara ha pengar.
Upploppen var kulmen på att alla var arga över priserna.
Det var varmt, vi luktade och vi var trötta och bakfulla.
Jag tror att folk hade fått nog,
och de gav efter för sina mörkaste sidor.
HÖR ILSKAN NER MED VINSTSTOCK!
Pressmötet gav mig dålig smak i munnen
och alla andra där kände likadant.
Hej då, Woodstock '99.
Skönt att bli av med dig, din skithög.
Men sen blev det ännu värre.
Efter festivalen,
när jag kom tillbaka till kontoret kom det in samtal.
Det var en hysterisk mamma
som sa att hennes dotter hade blivit våldtagen.
Polisen i New York utreder anklagelser om att fyra kvinnor våldtogs
under Woodstockfestivalen förra helgen.
Washington Post rapporterar att polisen utreder våldtäkterna
och krisarbetare säger att de bevittnat många fler sexuella övergrepp,
vissa rakt framför scenen.
Efteråt har jag hört många historier om kvinnor som blivit ofredade
och till och med våldtagna.
Med tanke på hur killarna var är jag inte förvånad.
De anser sig vara berättigade.
Vi ser det med ras, med sexism. Vi ser det med klasskillnader.
"Jag är bättre än dig, så jag kan utsätta dig för vad som helst
och du får ta det."
På den tiden skulle man bara hantera det och bita ihop.
Jag hörde inget om våldtäktsanklagelserna…
…eller attackerna mot kvinnor förrän festivalen var över.
Och kvinnorna behandlades på ett hemskt sätt.
Vi skulle ta hand om alla som var där.
Därför bär vi ett ansvar för det som hände kvinnorna.
Men… det hände i hemlighet.
Det hände i tält…
Nån sa att det hände i moshpiten. Jag kan inte ens föreställa mig det.
Woodstock var faktiskt som en liten stad.
När allt kommer omkring skulle det antagligen vara
lika många eller fler våldtäkter i en stad av den storleken.
Jag försvarar det inte. Det var hemskt.
Jag önskar att vi fångade alla. Jag skulle fängsla dem.
Men med tanke på att det fanns 200 000 människor där…
Det var inget som hann bli så pass utbrett
att det ställde till med problem på området,
annat än för de drabbade kvinnorna.
Vilket skitsnack.
Säkerheten på Woodstock '99 var undermålig.
De försökte snåla.
Som arrangör, om du ska anordna ett event, är ditt främsta ansvar publikens säkerhet.
Men de var helt oförberedda.
"Vi tar hit en kvarts miljon människor och ser vad som händer."
SÖKES: PATTAR + SYRA
Ingen ska behöva råka illa ut. Det finns inga ursäkter för det.
Tjejer ska fan kunna ha kul, precis som killar.
Rörelser som metoo utvecklades som ett gensvar
på den sortens hemska beteende vi såg på Woodstock '99.
Många klagar på wokekultur, men när jag ser tillbaka
är jag glad över att vi inte accepterar sådant längre.
År 1999 var vi barnen.
Men vi är vuxna nu. Vi är föräldrarna nu.
Jag är glad över att mina döttrar aldrig behöver se sånt där
och tänka "det är bara så det är".
Vi har lärt oss vilka vi inte vill vara.
Och i har skapat gränser och saker som hindrar oss
från att hamna i den där galenskapen igen.
VISA PATTARNA!
WOODSTOCK '99: KONST OCH MUSIK
När jag minns Woodstock '99 nu känns det som en förlorad möjlighet.
Jag tror att på 90-talet, så tänkte ungdomarna på ett annat sätt.
De var där för musiken.
Jag tror inte att de kunde ta till sig sin tids sociala problem.
Det fanns ett element som bara var…
Det fanns svin i publiken.
Man kan inte granska biljettköparna.
Det går bara inte.
Woodstock försvinner aldrig.
Woodstock '69 var sin egen grej och sin egen sorts magi.
Skadade '99 det?
Kanske lite.
TRE MÅNADER EFTER ATT DET HÄR FILMADES
GICK MICHAEL LANG BORT
Okej.
Tack.
DET FINNS INGA PLANER PÅ EN NY WOODSTOCKFESTIVAL
Undertexter: Pauline Mengel