‎Woodstock '99 se încheie azi.
‎Un sfert de milion de oameni ‎transpirați și arși îndură vremea rea.
‎E a treia zi a festivalului Woodstock '99.
‎Am avut o zi plină de satisfacții ‎și de evenimente ieri.
‎Aveți multe întrebări.
‎Aseară, fanii au rupt bucăți ‎dintr-un turn de producție.
‎Oficialii Woodstock minimizează haosul,
‎dar mulți au fost tratați pentru răni.
‎Woodstock '99 se apropia de sfârșit.
‎Conferința de presă de duminică dimineață ‎a fost mai tensionată.
‎John, unde erai când cânta Limp Bizkit?
‎Ce aranjament aveți ‎pentru responsabilitate?
‎Câți paznici sunt la fața locului?
‎Am avut vreo 200.000 de copii aseară. ‎S-au simțit bine.
‎John Scher încerca să creeze o imagine roz
‎a ceea ce se întâmplase.
‎Când a mers acolo, ‎a știut că trebuia să controleze povestea.
‎Am avut muzică grozavă și câțiva idioți,
‎vreo 50, care au creat probleme.
‎Să ne concentrăm ‎asupra pozitivității copleșitoare…
‎Presa văzuse destule pentru a ști ‎că lucrurile mergeau prost.
‎Am văzut de la înălțime ‎tot ce s-a întâmplat. A fost violent.
‎A fost periculos, agresiv
‎și era o mare de copii ‎care făceau probleme.
‎Unii oameni erau tratați prost, ‎alții, mutilați.
‎Ei nu făceau decât ignore toate astea,
‎iar totul se înrăutățea.
‎Duminică, a treia zi. Ultima zi.
‎Doamne!
‎ANANDA LEWIS ‎PREZENTATOARE MTV
‎Întorcându-mă la fața locului ‎a fost de parcă m-aș fi trezit
‎după o noapte de beție, în pat, ‎cu un străin total neatrăgător.
‎Îți zici: „Ce naiba am făcut?”
‎Grație divină
‎Ce dulce-i sunetul
‎Care a salvat un păcătos
‎Ca mine…
‎Am vrut ca Willie Nelson ‎să cânte primul duminică,
‎aproape ca o experiență religioasă.
‎Ajunsesem în Rai.
‎Dar acum m-am regăsit…
‎Ai greșit casa.
‎Am fost orb, dar acum văd
‎Oamenii pe care i-am întâlnit duminică ‎păreau extenuați, fără vlagă.
‎Să împărtășim momentul cu ei!
‎Era ca o tabără de refugiați.
‎Arăta așa cum era prezentat la știri,
‎plin de corturi, de gunoi ‎și era dezgustător.
‎Mirosea foarte urât și nu aveai ‎unde să te speli.
‎Fiindcă, în acel moment,
‎coada la duș era incredibil de lungă.
‎Oamenii s-au înfuriat și au spart țevile.
‎Așa ca a apărut un șuvoi de apă.
‎Un amestec de apă de la dușuri
‎și scurgeri murdare ‎de la toaletele mobile.
‎Majoritatea nu și-au dat seama ‎că era noroi cu fecale.
‎Vreți la Woodstock? Hai în noroi!
‎Da!
‎Trebuia să avem ‎unde să reumplem sticlele de apă,
‎dar ori apa era scârboasă și maro, ‎ori nu funcționau.
‎Dați drumul la apă!
‎Apa de la robinete nu e…
‎E colorată. N-aș spune că e maro. ‎E exagerare. E colorată.
‎Treaba mea la departamentul sanitar era ‎să mă asigur că apa
‎e potabilă pentru public.
‎Pe măsură ce evenimentul se desfășura,
‎am prelevat mostre de apă ‎de la fața locului.
‎Le-am trimis la laborator.
‎Duminică am mers la laborator.
‎Am deschis ușa incubatorului.
‎Mirosul îți muta nasul la spate.
‎S-au uitat la mostre, ‎iar majoritatea erau contaminate.
‎Orice apă de băut care fusese disponibilă
‎era contaminată cu fecale.
‎Gândul că oamenii era acolo,
‎că o beau și că se expun ‎scăldându-se în chestia aia…
‎Era cel mai urât coșmar.
‎Da! Asta e viață! Da!
‎M-am trezit duminică dimineață. ‎Mă durea gâtul.
‎Eram plină de herpes la gură. ‎Aveam ulcerații pe limbă,
‎pe gingii și în gură.
‎Nu puteam să mănânc, să beau. ‎Abia puteam vorbi.
‎Am aflat că aveam angină ulceroasă,
‎practic, de la băutul apei nepotabile.
‎Nu așa trebuia să fie Woodstock.
‎Am crezut că va fi o chestie frumoasă.
‎Ne-am făcut bagajul și pe la ora 13:00 ‎am plecat de acolo.
‎Pleacă mulți oameni.
‎Toți sunt obosiți, epuizați,
‎secătuiți de vlagă.
‎Sunt Carson, în exteriorul Woodstock '99.
‎Concertul nu s-a terminat.
‎După cum vedeți, e un șir de mașini,
‎oameni și camionete ‎care pleacă de la concert.
‎Unde plecați? Nu s-a terminat.
‎- Plecăm. ‎- De ce?
‎- Pute acolo. ‎- E prea murdar.
‎Suntem epuizați. ‎Căldura ne-a pus la pământ.
‎Pe drum din nou
‎Abia aștept să fiu iar pe drum
‎Viața pe care o iubesc ‎Înseamnă muzică și prieteni
‎Și abia aștept să plec din nou la drum
‎Duminică, oamenii erau deja sătui.
‎Nu cred că mai aveau bani,
‎iar, în plus, prețurile practicate ‎erau ridicole.
‎PIZZA CALDĂ
‎Marfa se cam epuizase.
‎Comercianții care mai aveau ceva marfă ‎puteau cere oricât voiau.
‎Totul e ridicol de scump, ‎dar plătești peste tot.
‎Trebuie. E festival.
‎De la patru, cinci dolari, sticla de apă
‎s-a ajuns la 12 dolari pentru o sticlă ‎de apă în a treia zi.
‎BIROUL DE PRODUCȚIE
‎Era o energie negativă
‎care se simțea în mulțime duminică.
‎Singura sursă de optimism care exista
‎era un zvon care circula de câteva zile
‎că va fi un final special ‎al evenimentului Woodstock.
‎Ați confirmat finalul?
‎Red Hot Chili Peppers cântă ultimii‎.
‎Vor închide festivalul duminică seara.
‎Încă pregătim ceva pentru final.
‎E o surpriză deocamdată.
‎Asta se discuta,
‎că va veni cineva după Chili Peppers.
‎Știu că am întrebat.
‎Zvonul era că urma să cânte Prince.
‎Am auzit că vin pensionarii Guns N' Roses.
‎Până și personalul din birou avea ‎teorii despre cine urma să apară.
‎Un zvon era despre Bob Dylan.
‎Se zvonește că vine Bob Dylan?
‎Grateful Dead.
‎Rolling Stones.
‎Am auzit zvonuri despre Michael Jackson.
‎Era un motiv bun să reziști până la capăt.
‎Duminică după-amiază, ‎publicul era foarte entuziasmat.
‎Așa că am încercat să fie ceva relaxant,
‎iar Jewel era perfectă pentru moment.
‎CĂSĂTOREȘTE-TE CU MINE, JEWEL
‎Suntem la Woodstock, oameni buni!
‎Am analizat publicul fiind în culise,
‎încercând să-mi dau seama ‎ce voi alege să cânt.
‎Sunt 13 piese.
‎M-am gândit ce combinație posibilă
‎ar putea atrage atenția oamenilor.
‎Ți-au zis despre noroi?
‎Au aruncat în toată lumea.
‎Mai ales în Sheryl Crow.
‎- Așa că, oricum, n-o lua personal! ‎- Mereu o ia așa.
‎Știu.
‎Jewel!
‎Dacă aș putea spune lumii un singur lucru ‎Ar fi că suntem bine cu toții
‎Ne-am întors la baricadă și atunci
‎eram pe cale să cedez,
‎așteptând clipa în care puteam pleca ‎acasă cu autobuzul.
‎Când a apărut Jewel, ‎atmosfera se schimbase.
‎Mediul începea să se schimbe.
‎Era greu de definit,
‎dar se simțea ‎că publicul se putea schimba oricând.
‎Era o energie imprevizibilă, ciudată.
‎Se înrăutățea. Trebuia să plecăm.
‎A fost Jewel!
‎Am mers direct la autobuzul ‎din spatele scenei.
‎Înaintați! Mișcați-vă! Haideți!
‎Faceți-i loc!
‎Îți spuneai: „Cât de diferit a fost!”
‎Și am plecat.
‎Era clar un sentiment palpabil de furie
‎și nu erau doar de la tinerii surescitați ‎de testosteron.
‎Cred că toată lumea era supărată.
‎Copiii deveneau agitați.
‎Se săturaseră de gunoi, ‎de căldură, de prețuri mari
‎și plănuiau să facă ceva.
‎Intrarea pe porțile iadului.
‎În lumea de azi, am distruge festivalul
‎pe TikTok, pe Snapchat și pe Instagram,
‎dar astea nu existau atunci.
‎Copiii nu puteau decât să se revolte ‎împotriva personalului, a organizatorilor.
‎Pun zidul la pământ.
‎E ireal!
‎Dărmați zidul!
‎Dărâmați-l!
‎Dărâmați-l! Puneți-l la pământ!
‎Asta e istorie, oameni buni!
‎Se săturaseră.
‎Copiii se săturaseră.
‎Erau niște negativiști acolo.
‎Au zis că nu putem face față ‎traficului, dar am reușit.
‎Au spus că paza nu va funcționa, ‎dar a funcționat.
‎Iar acum unii spun acum că nu putem ‎face curat, dar vom face.
‎A fost o conferință de presă grozavă. ‎Poate obțineți filmarea.
‎A fost fabulos. Copiii sunt minunați. ‎E incredibil. Perfect!
‎Suntem fericiți. Totul e bine. ‎N-am avut incidente serioase.
‎Domnule, știți că părți din zid ‎au fost dărâmate?
‎Cred că peretele exterior e ‎un suvenir grozav,
‎iar ei n-au rezistat. L-au făcut bucăți
‎ca amintire de la Woodstock.
‎Am văzut ce se întâmplase. ‎Vorbisem cu destui oameni.
‎Știam că mințeau.
‎Estimăm că mai sunt ‎aproximativ 150.000 de oameni acolo,
‎care se simt bine.
‎Primarul era acolo. ‎Se felicitau unul pe altul.
‎Mă simțeam fenomenal în acel moment.
‎Declaram un succes prematur.
‎Cred că a fost un concert memorabil ‎pentru toți participanții,
‎pentru presă și pentru comunitate ‎în ansamblu.
‎Și îmi amintesc o întrebare: ‎„Cum te simți? E gata. Ai reușit.”
‎Am zis: „Mai sunt trei ore.
‎Cred că totul va fi bine.
‎Vreau, Michael, să-ți fac o invitație
‎să te întorci în zona noastră. ‎Ne-ar face plăcere să vă găzduim
‎și să cântăm în centrul New York-ului.
‎Toți oficialii abia așteptau ‎să ne invite din nou.
‎Era cel mai uimitor eveniment.
‎Mersi. Ați fost grozavi ‎în mare parte și apreciem.
‎Am plecat de acolo simțindu-mă grozav.
‎Woodstock '99, vine o furtună!
‎Michael și John sunt optimiști.
‎Deci, pentru ei, totul era bine.
‎Dar am fost cu toții la limită, ‎pentru că am văzut fața unui dezastru
‎în seara de dinainte.
‎Dar festivalul continua.
‎Am sperat la ce-i mai bun ‎și că mințile luminate vor predomina.
‎Chili Peppers fac ce știu.
‎Sunt dezlănțuiți.
‎Urma să plecăm.
‎Se vedea finalul.
‎Mai era numai Red Hot Chili Peppers.
‎Flea era la fundul gol
‎și, dacă-mi amintesc bine,
‎foarte mulți dintre cei din public ‎erau și ei goi.
‎Oriunde, ne facem timp ‎Călcând totul în picioare
‎Fiindcă sunt copt ‎Născut în nord
‎Am jurat să distrez…
‎Chili Peppers?
‎A fost cam ciudat.
‎Parcă fusesem la război până atunci.
‎Ne-am zis: „Prin câte am trecut!”
‎Duminică seară, eram ‎în biroul de producție.
‎Red Hot Chili Peppers încă mai cântau.
‎Am dormit cu toții, probabil, ‎patru ore adunate.
‎Deci, eram epuizați.
‎Sunt toți leșinați.
‎Au muncit prea intens și prea mult.
‎Eram epuizat și eram în birou ‎cu toate stațiile.
‎Am auzit canalul producătorului,
‎canalul cu Michael Lang, John Scher.
‎Toată lumea, pe scenă! Recepționați?
‎Urmau să împartă 100.000 de lumânări.
‎Măiculiță!
‎Eu și șeful meu ne-am uitat unul la altul…
‎Michael era tipul cu lumânări.
‎Da? Michael era tipul cu lumânări.
‎Știam foarte puțin despre asta.
‎Așa că am plănuit un priveghi cu lumânări
‎la finalul concertului Chili Peppers.
‎Acum câteva luni fusese un atac armat.
‎Începea să se contureze ‎problema violenței armelor
‎în societatea americană.
‎Și credeam că violența împotriva armelor ‎ar putea fi cauza noastră.
‎Ideea era să luminăm noaptea la final,
‎punctul culminat al festivalului ‎cu aceste lumânări.
‎Urma să fie o demonstrație vizuală mare
‎a acestei generații ‎care se împotrivea violenței armelor.
‎Nu știam nimic ‎despre planurile cu lumânările.
‎Imediat am început să țip în stație:
‎„Nu e aprobat de pompieri.”
‎Nu știu ce se întâmplă…
‎Iar John Scher mi-a zis să tac ‎și să închid stația.
‎Sătenii sunt calmi. ‎Totul e-n regulă. Nu vă faceți griji!
‎Partea haioasă era că le luai oamenilor ‎obiectele inflamabile de zile întregi,
‎iar acum făceai opusul ‎și le cereai să aprindă lumânări.
‎Stăteam pe marginea scenei.
‎Flea era în fundul gol, ‎la trei metri de mine,
‎chiar la trei metri.
‎Au început să cânte „Under the Bridge”.
‎Uneori simt ‎Că nu am partener…
‎Apoi, deodată,
‎a apărut o mare imensă de lumânări.
‎Nu vreau să mă simt ‎Ca în ziua aia
‎Du-mă în locul pe care-l iubesc ‎Du-mă până la capăt
‎Nu vreau să simt…
‎A fost un moment chiar magic.
‎Lumina s-a răspândit ‎în întreaga mulțime de oameni,
‎sute de mii de oameni.
‎Da
‎Ține-mă, da…
‎A fost chiar în stilul Woodstock, ‎pentru că trebuia să fie pașnic,
‎o chestie fericită care unește oamenii.
‎Pace, frate!
‎Dar nu așa a ieșit.
‎Să le dai flăcări unor oameni
‎care au fost tratați de trei zile ‎ca niște animale…
‎N-a fost o decizie inteligentă.
‎Am văzut în depărtare ‎ceea ce părea un incendiu.
‎Ne-am întors unul spre altul: ‎„Nu e bine.”
‎Suntem paza Scenei de est. ‎Mai bine opriți concertul.
‎Eram pe marginea scenei.
‎Eram chiar îngrijorat.
‎Mai întâi, îmi doream să nu fie răniți.
‎În al doilea rând, știam ‎că va fi un subiect demn de știri.
‎Bine ați revenit în direct!
‎E un incendiu lângă scenă.
‎Concertul a fost oprit acum câteva clipe. ‎Nu știm ce se întâmplă.
‎A fost un festival al extremelor ‎din prima zi.
‎Să vină rapid pompierii!
‎Acest foc principal mă îngrijora.
‎Lucruri de genul ăsta, necontrolate, ‎pot crea mai mult haos.
‎Calmați-vă, nu vrem…
‎Am avut pompieri la fața locului.
‎Michael a coborât de pe scenă ‎ca să meargă la pompieri.
‎Am decis să urc pe scenă.
‎După cum vedeți, nu face parte ‎din spectacol. Chiar e o problemă.
‎Pompierii trebuie să vină cu un camion
‎ca să stingă focul. ‎Dacă ați putea coopera cu toții…
‎Michael mi-a transmis prin stație ‎că nu vor ieși, că sunt speriați.
‎Treceți încoace!
‎Nu-mi venea să cred ‎că tipii nu voiau să iasă.
‎Le-am spus că ies cu ei.
‎Le-am zis să se ducă dracului!
‎Asta e treaba voastră.
‎E un incendiu acolo!
‎Mergeți și stingeți incendiul!
‎Atunci am o discuție în culise ‎cu Anthony Kiedis.
‎I-am spus că trebuie să ne ajute, ‎să înăbușe mulțimea.
‎Dar răspunsul lui a fost ‎că nu-l vor asculta,
‎că n-ar avea nimic de spus.
‎Măiculiță! E ca-n ‎Apocalipsul acum‎ acolo.
‎Vreți s-o faceți?
‎Da!
‎Prima melodie pe care a cântat-o la bis ‎a fost un tribut adus lui Jimi Hendrix:
‎„Fire.”
‎Primește-mă lângă focul tău…
‎Primește-mă lângă focul tău
‎Când cânta Chili Peppers,
‎au început să apară mai multe incendii.
‎Fată, vreau să intru în focul tău
‎Primește-mă lângă focul tău
‎Mai apărea unul, și încă unul.
‎Red Hot Chili Peppers!
‎Red Hot Chili Peppers au terminat
‎și toată lumea aștepta un artist special.
‎Vrem mai mult!
‎Eram foarte entuziasmați.
‎Dar bum! Spectacolul se terminase.
‎Sper că v-ați distrat.
‎Noi ne-am distrat cu voi.
‎Mergeți cu grijă acasă!
‎Ne vedem curând!
‎Rămăseseră atâția oameni plini ‎de energie și dezamăgiți!
‎N-au făcut decât să-l arate ‎pe Jimi Hendrix
‎pe ecranele mari.
‎Cred că a fost ultima scânteie ‎pe rugul plin de benzină,
‎care i-a aprins pe toți.
‎Mulțimea a luat-o ca un semnal ‎să facă scrum locul.
‎Arzi, nenorocitule!
‎Dă-i foc!
‎Aruncau pe foc toate lucrurile ‎pe care puteau pune mâna.
‎Mai mult lemn!
‎Era înfricoșător ‎fiindcă am văzut oameni infectați
‎de mentalitatea aia furioasă.
‎Oameni care n-ar fi făcut asta ‎în viața de zi cu zi
‎s-au dezlănțuit, au participat ‎la distrugerea în masă,
‎contaminându-se incredibil de repede.
‎Cerul era portocaliu.
‎Oriunde te uitai, erau incendii.
‎A fost haos după aceea.
‎Acoperișul e în flăcări! ‎N-avem nevoie de apă!
‎- Hendrix cântă în timp ce Roma arde. ‎- Doamne!
‎Nu știu dacă vezi, ‎cerul e portocaliu. E mult fum.
‎- Da. ‎- E o nebunie acolo.
‎Se simțea panică.
‎Știu că am văzut asistenți ‎de producție ieșind din remorcă
‎și aruncând monitoarele și turnurile ‎într-o dubă de 15 pasageri.
‎Te simțeai ca pe un câmp de luptă.
‎- O să plecăm de aici. ‎- Da.
‎- O să plecăm. ‎- E timpul.
‎Devine intens…
‎Au zis că am terminat, că plecăm.
‎Și ne-au băgat în autobuz.
‎Mișcați-vă cu toții acum! Să mergem!
‎Mișcați-vă!
‎Erau mai multe de relatat, dar au zis:
‎„Nu vom risca sănătatea ta ‎sau a altora. Plecăm de aici.”
‎Woodstock '99, adio ‎și, poate, cale bătută!
‎Eram pe una dintre șoselele ‎pe care se pleca de la festival.
‎Încă puțin!
‎Mă uitam pe geam și vedeam când conduceam…
‎Măiculiță!
‎- Frate, asta e… ‎- Filmezi?
‎Doamne!
‎Am zis că o să se întâmple ceva ‎și că trebuie să filmăm.
‎Am ieșit din mașină imediat.
‎Intrăm! Sunt incendii peste tot. Uitați!
‎Ne apropiem.
‎Am alergat spre acțiune.
‎Toți ceilalți se îndepărtau. Noi intram.
‎Nu știam ce se va întâmpla.
‎Filmează aici!
‎Lucrurile scapă de sub control!
‎Ce naiba s-a întâmplat?
‎Arată ca în‎ Împăratul muștelor.
‎Oamenii zguduie turnul.
‎și era evident că încercau ‎să doboare turnul.
‎Cred că turnul e pe cale să cadă.
‎Se putea auzi scârțâind.
‎Atenție! Turnul va cădea!
‎Nu!
‎Doamne!
‎Erau oameni atârnând de difuzoare.
‎Era ca-n ‎Planeta maimuțelor.
‎După ce intri într-o turmă,
‎devii ca un animal.
‎Și toți acești oameni
‎se purtau ca niște animale.
‎Nu vor decât să profite de pe urma noastră ‎și suntem furioși.
‎Nu poți opri o revoltă în anii '90.
‎Scoateți elicopterul de aici! ‎Provocați o revoltă.
‎Monitorizam din turnul de control ‎al traficului aerian.
‎Scoate oamenii de acolo!
‎Trebuie să securizezi zona înainte ‎să trimitem personalul medical.
‎În acel moment, era o urgență.
‎Mă așteptam la moarte, oameni ‎călcați în picioare sau agresați și uciși.
‎Erau vieți în joc.
‎Am nevoie de întăriri.
‎Sunt lovit aici!
‎Veniți aici!
‎Am primit apeluri prin stație ‎de la biroul de producție:
‎„Va urma haosul.
‎Pregătiți-vă de baricade!
‎Copiii obraznici se plictisiseră ‎să danseze în jurul focurilor
‎în fața Scenei de est.
‎Au decis să-și extindă carnagiul și furia
‎către restul terenului.
‎Din păcate, satul comercianților era ‎chiar în calea lor.
‎Stați aici!
‎Când au venit apelurile ‎tot mai disperate prin stație,
‎eu și echipa mea am mers ‎la corturile celor doi mari comercianți.
‎Unii aveau 60, 70 de mii de dolari ‎în numerar.
‎Ce faceți?
‎- Sunteți bine aici? ‎- Da.
‎Le-am zis tuturor să închidă lumina,
‎să închidă corturile în dreptul tarabelor
‎și să fie discreți, fiindcă închideam ‎satul comercianților.
‎Sigur, încercam să fac asta foarte calm,
‎ca să nu răspândesc panică sau teamă,
‎dar muream de frică.
‎Am început să auzim zgomotul unor scandări
‎și părea că un nor negru venea pe asfalt ‎înspre noi.
‎Era o gloată uriașă.
‎Fredonau Rage Against the Machine.
‎„Să ți-o trag! Nu fac ce-mi spui.”
‎Să ți-o trag! Nu fac ce-mi spui!
‎La naiba!
‎Liber!
‎În acel moment, erau anarhie, ‎haos și mentalitate de gloată.
‎Lumea lua cutii cu CD-uri.
‎Firește, voiam să intru și eu acolo ‎ca toată lumea.
‎În mijlocul corturilor, ‎aveam un grup de șase bancomate.
‎Cineva din mulțime le-a văzut ‎și s-au oprit instant cu toții.
‎Cineva a strigat: „Bancomate!” ‎Imediat, toată lumea a atacat.
‎Bani!
‎Stați așa! Acum distrug bancomatele.
‎Doamne!
‎În acel moment, ‎tot ce avea legătură cu Woodstock
‎era pe lista de distrugere ‎a acelor oameni.
‎Am reușit. Sunt în drum spre voi.
‎Au venit toți cei care aveau ‎legitimație, pe care-i știam,
‎ca să se ascundă în birou.
‎Cele patru stații ale mele ‎erau suprasolicitate.
‎Un coleg din biroul nostru ‎a ajuns la ușile principale
‎și a început să le baricadeze.
‎Toți se întrebau: „Cum se va termina?”
‎Îmi amintesc că am auzit o explozie.
‎Câteva remorci au luat foc acolo.
‎Am văzut remorci în flăcări.
‎Am zis: „Să filmăm!” Am alergat acolo.
‎Erau camioane, fiecare având ‎un rezervor de benzină sau de propan.
‎Dacă explodează, vor fi mulți răniți.
‎Eram fix în față. Momentul decisiv!
‎Dintr-odată.
‎Măiculiță!
‎Bum!
‎Parcă explodase o bombă ‎în mijlocul terenului de festival.
‎Apoi, încă o bombă!
‎La naiba! Nu e bine.
‎Chiar am făcut zgomot, nenorociților!
‎Să numărăm oamenii ‎și s-o ștergem de aici!
‎Nu merită să rămânem.
‎Parcă ar fi căzut zidurile Ierihonului.
‎A fost clipa în care am zis: ‎„Trebuie să fugim.”
‎Tocmai auzisem o explozie.
‎Iar lumea fugea pe bune de data asta.
‎Și, imediat, bum! ‎Am fost lovit fix în stomac.
‎M-am uitat în sus și era un tip cu mască.
‎Mișcă!
‎Înapoi! Așa! Am ajuns!
‎Au venit trupele statului!
‎Retragerea! Lăsați trupele să rezolve!
‎Parcă era un pluton de trupe de asalt ‎cu bastoanele uriașe și cu scuturi.
‎Am zis: „La naiba!”
‎Trupele statului rezolvă incidentul.
‎Să ne regrupăm și să plecăm de aici!
‎Michael nu avea de gând să arate ‎că era panicat.
‎Sigur era foarte panicat ‎de ce se întâmpla.
‎L-am urmat și mi-am imaginat ‎că mergea să verifice
‎ce face Garda Națională.
‎Am mers chiar acolo, ca să simt cum e.
‎Mi s-a părut un final groaznic ‎pentru un weekend decent.
‎M-am gândit că va fi o curățare uriașă.
‎A intrat în satul comercianților
‎și nu-l mai văzusem deloc în săptămânile ‎cât am stat acolo.
‎Am gândit: „Doamne! Ești Michael Lang. ‎Sunt Colin Spear
‎și mi-am dorit mereu să te cunosc.”
‎Dar s-a plimbat printre resturi ‎și asta a fost tot.
‎Nu ne-a vorbit deloc, nici măcar: ‎„Sunteți teferi?”
‎Părea că nu-i pasă deloc.
‎A fost dezamăgitor ‎că s-a terminat așa. Foarte.
‎Dar așa a fost. Continui.
‎A fost… A fost trist. ‎Chiar am simțit că s-a terminat tot.
‎Nu va mai exista ‎niciun Woodstock după asta.
‎Michael?
‎Pilar, pleacă!
‎E cel mai pașnic mod de a rezolva.
‎E grozav.
‎Cred că a fost…
‎Da, ăsta a fost sfârșitul.
‎LUNI
‎Era ora 6:30 dimineața.
‎Pilar mi-a zis: ‎„Mamă, trebuie să vezi asta!”
‎Am urcat în mașina ei și ne-am plimbat.
‎Doamne!
‎Arăta ca o zonă de război. ‎Gunoi și fum de la foc peste tot.
‎Apoi, am ajuns ‎la cele douăsprezece semiremorci
‎și am zis: ‎„Pilar, ăsta a fost Woodstock '99,
‎făcut scrum.”
‎Suntem cu Duke Devlin, ‎care se ocupă de festival din '69.
‎Cum vă e dimineața?
‎A fost multă urâțenie pe multe planuri.
‎Când se va termina aici, ‎se va termina și cu Woodstock.
‎E doar trist. Nu pot spune prea multe.
‎Luni dimineață, totul era distrus.
‎Erau echipaje de știri.
‎Fiindcă nu existau telefoane mobile,
‎știam că părinții erau îngrijorați, ‎fiindcă văzuseră totul.
‎Au fost revolte și a fost o nebunie.
‎Am văzut mulți oameni distrugând lucruri ‎și făcând focuri. Săreau peste focuri
‎și aruncau lucruri. A fost o nebunie.
‎Mulți nebuni.
‎Dacă ar mai fi un Woodstock, ai mai veni?
‎Da, sigur. Cu siguranță!
‎Fără nicio îndoială.
‎Sună ridicol, dar, deși am avut ‎o experiență înfricoșătoare,
‎a fost grozav.
‎Am văzut trupele pe care le iubeam.
‎A fost o experiență unică.
‎A fost cea mai frumoasă experiență, ‎iar, după 22 de ani,
‎a rămas, probabil, cea mai frumoasă.
‎FII ÎNDRĂZNEȚ ‎E WOODSTOCK
‎Nu existau reguli. ‎Puteam face orice voiam.
‎Se simțea o anarhie completă.
‎M-am distrat de minune în acel moment. ‎Mi-am zis
‎că mă bucur că am trăit asta. ‎Ce poveste! Ce experiență!
‎Era o libertate totală, ‎fără nicio responsabilitate,
‎iar asta era o combinație periculoasă.
‎Cred că ne așteptam să ne facem bagajul,
‎să transmitem și să scriem ce trebuia,
‎dar, apoi, s-a întâmplat asta.
‎Întreaga planetă știa că ajunsese ‎să fie un dezastru total.
‎Imaginile erau peste tot.
‎Woodstock '99, festivalul muzical ‎din nordul New Yorkului…
‎…a eșuat. Fanii au atacat corturile, ‎echipamentul, standurile cu mâncare…
‎Woodstock '99, ascuns într-un nor de fum…
‎Standurile au fost jefuite, ‎iar turnurile răsturnate.
‎Sărbătoarea rock-and-roll ‎s-a transformat într-o revoltă.
‎Am mers la birou a doua zi
‎și, da, aveam clauze de confidențialitate
‎pe care trebuia să le semnăm. ‎Nu mai puteam vorbi cu presa.
‎„Festivalul păcii, iubirii și muzicii ‎a ajuns o revoltă la Woodstock '99.”
‎Ce putea spune cineva mai rău ‎decât ceea ce a văzut toată lumea?
‎Toți aveau propriile teorii ‎despre ce s-a întâmplat și de ce.
‎Zvonurile circulau întruna.
‎Mă întreb des dacă producătorii
‎au mers până la capăt ‎până duminică și au zis:
‎„Aici n-am avut decât un festival mare,
‎de rock, destul de bine controlat.
‎N-a fost Woodstock.”
‎Apoi, dintr-odată, ‎s-a întâmplat asta duminică seara,
‎ca să fie un haos Woodstock,
‎poate pentru a spori vânzările mărfurilor
‎vândute după eveniment.
‎E absurd. E chiar absurd, adică…
‎Nu e adevărat, da?
‎Pentru a ține conferința asta ‎de presă în mileniul ăsta…
‎Luni dimineață, au ținut ‎ultima conferință de presă.
‎…impresarul Michael Lang.
‎Bună!
‎Nu trebuia să fie ‎conferință de presă atunci.
‎Evident.
‎Miza nu putea fi mai mare.
‎Marca Woodstock avea probleme serioase.
‎Am stat acolo până la 5:30 dimineața.
‎Am văzut un grup foarte mic de oameni.
‎Mergeau din loc în loc, ‎făcând focuri, incitând oamenii,
‎dar, cu siguranță, n-aș condamna ‎publicul pentru haosul
‎creat de, scuzați-mă, câțiva idioți.
‎În esență, nu și-au asumat ‎deloc responsabilitatea.
‎Abordarea lor a fost: ‎„Câteva mere stricate!”
‎Oricine are ochi și a văzut filmarea, ‎știe că au fost mii de copii
‎care jefuiau, se revoltau, ‎distrugeau proprietățile, incendiau.
‎Roma a ars.
‎Adevărata problemă nu era cine se revolta.
‎Întrebarea era de ce era o revoltă.
‎Cred că e ceva cultural. Niște anarhiști
‎vor fi mereu, ‎unii mai agresivi decât alții,
‎și trebuie să ne ocupăm ‎de cei agresivi.
‎Nu cred că era vorba de probleme. ‎Cred că era vorba doar de energie.
‎Erau foarte energizați din weekend ‎și nu se mai puteau opri.
‎Voiau mai mult din toate,
‎mai multă experiență.
‎Cred că la asta ‎nu erau pregătiți să renunțe.
‎Sunt nebuni de legat,
‎segmentul acela de populație cu drepturi,
‎dar și cu teama maturizării,
‎de a avea o slujbă adevărată,
‎de a avea o familie și tot așa.
‎Și adunaseră multă furie.
‎Afară!
‎De ce credeți că a eșuat festivalul?
‎Într-un cuvânt, lăcomie.
‎M. LANG - IEȘIRE - LĂCOMIE ‎AI AJUNS AICI
‎Experiența spectatorului a fost ‎călcată în picioare.
‎S-a profitat de copiii ăștia.
‎I-au tratat pe oameni ‎ca pe câini după ce le-au luat banii.
‎Revoltele au fost din cauza furiei tuturor ‎pentru prețuri
‎și era cald, miroseam ‎și eram obosiți și mahmuri.
‎Și cred că lumea se săturase
‎și au cedat ‎celei mai urâte laturi ale lor.
‎ASCULTAȚI FURIA ‎JOS CU PROFITSTOCK!
‎Conferința de presă mi-a lăsat ‎un gust amar
‎asemeni celorlalți prezenți.
‎Ne luăm rămas-bun de la Woodstock '99.
‎Cale bătută, nenorocitule!
‎Dar, apoi, lucrurile s-au înrăutățit.
‎Deci, după festival,
‎când am revenit la birou, ‎am început să primesc telefoane.
‎Era o mamă isterică
‎care spunea că fiica ei fusese violată.
‎Poliția din New York investighează ‎acuzații privind violul a patru femei,
‎la Festivalul de Muzică Woodstock.
‎Washington Post scrie că detectivii ‎analizează rapoartele violurilor
‎și că muncitorii de intervenții ‎au văzut multe alte agresiuni sexuale,
‎unele chiar în fața scenei.
‎După aceea, am auzit toate poveștile
‎despre femei molestate, chiar violate.
‎Având în vedere atitudinea băieților ‎de acolo, nu mă mir.
‎E ca un drept omniprezent.
‎Vedem asta cu rasa, cu sexismul, ‎cu discriminarea de clasă.
‎Sunt mai bun decât tine.
‎Îți pot face orice și trebuie să accepți.
‎Pe atunci, trebuia să suporți ‎ceea ce ți se întâmpla și să înduri.
‎N-am auzit de vreo acuzație de viol
‎sau de atacuri asupra femeilor ‎decât după ce s-a terminat festivalul.
‎Iar felul în care au fost tratate ‎femeile a fost oribil.
‎Am crezut că suntem responsabili ‎pentru toți cei de la fața locului.
‎Așa că suntem responsabil ‎pentru ce s-a întâmplat cu femeile.
‎Dar s-a întâmplat în secret, ‎în corturi și…
‎S-a zis că s-a întâmplat ‎în fața scenei. Incredibil!
‎Woodstock era, de fapt, ‎ca un oraș mic, da?
‎Având în vedere acest lucru, ‎aș zice că ar exista
‎tot atâtea sau mai multe violuri ‎într-un oraș de mărimea asta.
‎Nu accept. A fost greșit. A fost oribil.
‎Aș vrea să-i prindem pe toți, ‎să intre la pușcărie.
‎Dar să avem vedere ‎că erau 200.000 de oameni acolo!
‎N-a fost ceva care să ia atâta amploare
‎încât să cauzeze probleme la fața locului,
‎în afară de cele ale femeilor în cauză.
‎Prostii!
‎La Woodstock '99 n-a fost suficientă pază.
‎Au încercat să economisească.
‎Ca organizator, ‎dacă vrei să faci un eveniment,
‎prima ta responsabilitate e ‎siguranța publicului.
‎Dar ei erau complet nepregătiți.
‎Și-au zis să ia un sfert de milion ‎de oameni și să vadă ce se întâmplă.
‎SE CAUTĂ ‎SÂNI + LSD
‎Nu există nicio scuză ‎pentru cei care au avut de suferit.
‎Fetele ar trebui ‎să se poată distra ca tipii.
‎Mișcări ca „Și eu” au evoluat ‎ca un răspuns direct
‎la comportamentele oribile ‎pe care le-am văzut la Woodstock '99.
‎Mulți se plâng ‎de „cultura conștientizării”,
‎dar, în retrospectivă, mă bucur ‎că nu mai acceptăm ce s-a întâmplat.
‎În '99, eram copii.
‎Dar acum suntem adulții. ‎Acum, suntem părinții.
‎Mă bucur că fiicele mele ‎nu vor trebui să meargă,
‎să vadă asta și să creadă că așa e normal.
‎Parcă am învățat cine nu vrem să fim.
‎Și am stabilit limite și lucruri ‎care ne vor împiedica
‎să ajungem din nou la acea nebunie.
‎INSPECTOR DE ȚÂȚE
‎ARATĂ-MI ȚÂȚELE!
‎WOODSTOCK 99 ‎MUZICĂ ȘI ARTĂ
‎Îmi amintesc de Woodstock '99
‎ca de o ocazie pierdută.
‎Cred că în anii '90,
‎copiii aveau o mentalitate diferită.
‎Veniseră pentru muzică.
‎Nu cred că au reușit să accepte ‎problemele sociale curente.
‎Și mai era ceva pe lângă asta.
‎Erau nemernici în mulțime.
‎Nu poți selecta publicul.
‎Pur și simplu, nu poți.
‎Woodstock nu va dispărea.
‎Woodstock '69 a fost unic ‎și a avut magia lui.
‎Acel '99 a stricat asta?
‎Poate că puțin.
‎DUPĂ TREI LUNI DE LA FILMAREA INTERVIULUI
‎MICHAEL LANG A DECEDAT.
‎Bine.
‎Mulțumesc.
‎NU EXISTĂ PLANURI ‎PENTRU ALT FESTIVAL WOODSTOCK
‎Subtitrarea: Daniel Onea