Siste dag av Woodstock '99.
En kvart million svette, solbrente folk kjemper mot værforholdene.
Velkommen til dag tre av Woodstock '99.
Det var en tilfredsstillende og hendelsesrik dag i går.
Dere har nok spørsmål.
Fans begynte å rive av deler av et produksjonstårn.
Woodstock bagatelliserer det kaoset,
men mange ble behandlet for skader.
Woodstock '99 nærmet seg slutten.
Folk var irriterte under pressekonferansen søndag morgen.
John, hvor var du da Limp Bizkit spilte?
Hvilket opplegg har dere for ansvarlighet?
Hvor mange vakter har dere?
Det var 200 000 der ute i går kveld. De koste seg.
John Scher prøvde å skjønnmale alt det som skjedde.
Han visste at han måtte ta kontroll over narrativet.
Det var fantastisk musikk, men et par idioter, kanskje 50, laget kvalm.
La oss å fokusere på den overveldende positiviteten…
Men pressen hadde sett nok til å vite at ting gikk galt.
Jeg så alt som foregikk. Det var voldelig, farlig og fiendtlig.
Det var et hav av ungdom som skapte trøbbel.
Folk ble mishandlet og kvestet.
De feide det under teppet,
men ting skulle bare bli verre.
Søndag, dag tre. Siste dag.
Herregud.
PROGRAMLEDER, MTV
Å gå tilbake til området var som å våkne
etter en fyllekule med en fremmed som er uattraktiv.
"Hva i helvete har jeg gjort?"
Jeg ville at Willie Nelson skulle åpne søndagen,
nesten som en religiøs opplevelse.
Jeg var i himmelen.
Feil hus.
Folk jeg møtte på søndag virket utslitt og utbrent.
Vi deler øyeblikket med dem.
På søndag var det som en flyktningleir, noe man ser på nyhetene.
En teltby, søppel, og alt var ekkelt.
Det luktet grusomt, og det var ingen steder å vaske seg.
For på det tidspunktet var dusjkøen ekstremt lang.
Folk ble så sinte at de knuste rørene.
Så det ble en elv.
En blanding av dusjvann
og ekkelt avløp fra toalettene.
De fleste visste ikke at det var drittgjørme.
Vil du til Woodstock? Hopp i gjørma!
Ja!
Det skulle være steder man kunne fylle vannflasker,
men enten var vannet ekkelt og brunt, eller så fungerte det ikke.
Skru på vannet!
Så vannet fra kranene er ikke…
Det er ikke brunt. Det er en overdrivelse. Det er uklart.
Jobben min var å sørge for at vannforsyningen
var trygg for folk.
Mens arrangementet pågikk
tok vi prøver av drikkevannet på området og sendte dem til laben.
Søndag morgen dro jeg til laben.
Vi åpnet døren til inkubatoren.
Lukten slo deg nesten i bakken.
De så på prøvene, og de fleste var forurenset.
Det gratis drikkevannet som var tilgjengelig
var forurenset av avføring.
Tanken på at folk var der ute
og drakk dette, utsatte seg for det, badet i det…
Det var et forferdelig mareritt.
Dette er livet! Ja!
Jeg våknet på søndag.
Jeg hadde vondt i halsen.
Sår på leppene. Jeg hadde åpne sår på tungen,
tannkjøttet og i munnen.
Jeg klarte ikke å spise eller drikke. Jeg kunne knapt snakke.
Jeg hadde noe som kalles Vincents angina fordi jeg hadde drukket forurenset vann.
Det var ikke sånn Woodstock skulle være. Vi trodde det skulle bli noe vakkert.
Vi pakket sammen, og rundt klokken ett var vi på vei bort.
Det er mange som drar.
Alle er slitne, utmattede,
fullstendig satt ut av spill.
Carson her utenfor Woodstock '99, og konserten er ikke over.
En jevn strøm av biler,
folk og tauebiler kommer ut av konserten.
Hvor skal dere? Showet er ikke over.
-Vi drar. -Hvorfor?
-Det stinker. -Altfor skittent.
Vi er utslitte. Heten slo oss helt ut.
På søndag hadde folk fått nok.
Jeg tror ingen hadde penger igjen, og prisene der inne var helt latterlige.
VARM PIZZA
Mange steder var utsolgt.
De få som var igjen kunne ta så mye de ville.
Alt er latterlig overpriset, men du betaler.
For vi har varer.
Det gikk fra fire dollar for en flaske vann
til 12 dollar per flaske den tredje dagen.
PRODUKSJONSKONTOR
Det var en negativ energi som bredte seg blant publikum på søndag.
Det eneste noen følte optimisme for
var et rykte som hadde versert et par dager
om at Woodstock skulle avsluttes med noe helt ekstraordinært.
Er siste band bekreftet?
Red Hot Chili Peppers er siste offisielle band
som avslutter søndag kveld.
Vi pønsker fortsatt på noe helt til slutt.
Det skal forbli en overraskelse.
Ryktene sa
at det skulle komme noe etter RHCP.
Jeg spurte rundt, og ryktet sa at Prince skulle opptre.
Jeg hørte at Guns N' Roses skal gjøre comeback.
Selv de ansatte hadde teorier om hvem som ville dukke opp.
-Et rykte var Bob Dylan. -Et rykte om at Bob Dylan kommer?
The Grateful Dead.
The Rolling Stones.
Vi hadde hørt prat om Michael Jackson.
Det var en god grunn til å holde ut til siste slutt.
KLOKKEN 16.15
KLOKKEN 16.16
Søndag ettermiddag var publikum ganske ville.
Så vi prøvde å holde oss rolige, og Jewel passet perfekt da.
GIFT DEG MED MEG
Vi er på Woodstock, alle sammen.
Jeg var backstage og prøvde å lese publikum
for å planlegge settlisten.
Det er 13 sanger.
Hvilken kombinasjon av ting kan
få folk til å konsentrere seg.
Har de fortalt om gjørmen? Alle har blitt bombardert.
Sheryl Crow ble bombardert.
-Bare ikke ta det personlig. -Det blir hun alltid.
Jeg vet.
Jewel!
Vi gikk til gjerdet, og akkurat da
var jeg nær bristepunktet,
jeg ville bare gå på bussen og dra hjem.
Da Jewel gikk på hadde stemningen forandret seg.
Stemningen forandret seg. Det var vanskelig å sette fingeren på,
men det føltes som at publikum kunne snu.
Det var en uforutsigbar, rar energi.
Ting går skeis. Vi må komme oss ut.
Det var Jewel.
Vi gikk rett til bussen bak scenen.
Hold dere i bevegelse. Kom igjen.
Dere må gi henne litt plass.
Vi tenkte: "Jøss, det var noe nytt."
Og vi dro.
Det var en håndfast følelse av sinne,
og det var ikke bare de overstimulerte testosteronguttene.
Jeg tror alle var forbanna.
Ungdommene ble villere.
De hadde fått nok av søppel, hete og høye priser,
og de ville gjøre noe med det.
Helvetes porter.
I dag ville vi kritisert festivalen
på TikTok og Snapchat og Instagram,
men det fantes ikke da.
De hadde ikke noe annet valg enn å vende seg mot staben og stedet.
De river ned veggen.
Dette er helt rått!
Riv ned veggen!
Riv den ned!
Riv den ned! Alt sammen!
Juhu!
Dette er faen meg historisk, folkens!
Juhu!
De hadde fått nok.
Ungene hadde fått nok.
KLOKKEN 18.35
Det var noen som tvilte,
de sa vi ikke ville takle trafikken, men det gjorde vi.
De sa sikkerheten ikke ville fungere. Det gjorde den.
Og nå sier de at vi ikke klarer å rydde opp, men det skal vi.
Det var en god pressekonferanse. Dere får nok tak i opptakene.
"Dette var fantastisk. Flott ungdom. Det var helt utrolig. Perfekt."
Vi er fornøyde og alt går bra. Ingen alvorlige hendelser.
Sir, vet du at deler av veggen er revet ned?
Den ytre veggen er en fantastisk suvenir,
så folk klarte ikke å motstå å rive den fra hverandre
for å få en bit av Woodstock.
Jeg så hva som foregikk. Jeg hadde snakket med nok folk.
De var fulle av dritt.
Det er fremdeles 150 000 på området
som har det gøy.
Ordføreren var der. De klappet hverandre på skuldrene.
Jeg var oppstemt på det tidspunktet.
Vi erklærte suksess for tidlig.
Det har vært en minneverdig og spennende konsert for alle.
For alle som har dekket den, og for lokalsamfunnet.
Jeg husker et spørsmål: "Hva føler du nå? Du klarte det."
Jeg sa: "Det er tre timer igjen."
Jeg er så sikker på at det vil gå bra at jeg vil gi en invitasjon til Michael
om å komme tilbake hit. Vi vil gjerne være vert for deg
og mer rock midt i delstaten.
Lokalpolitikerne inviterte oss tilbake der og da.
Det var et fantastisk arrangement.
Takk. Dere har stort sett vært fantastiske, takk for det.
Jeg gikk derfra med en fantastisk følelse.
KLOKKEN 19.45
Woodstock '99, en storm er på vei.
Michael og John er optimister.
Så for dem var alt positivt.
Men vi andre var på vakt, for vi så en katastrofe som brygget
kvelden før.
Men showet skulle fortsette.
Så vi håpet på det beste, og at roligere elementer ville seire.
Chili Peppers gjør sin greie.
Vilt og sprøtt.
Vi er snart ferdige. Målstreken i sikte.
Bare Red Hot Chili Peppers gjenstår.
Flea er splitter naken,
og hvis jeg husker riktig
var mange i publikum også splitter nakne.
Chili Peppers?
Det var kaos.
Det føltes nesten som om man var i krigen.
"Vi har vært utsatt for prøvelser."
Søndag kveld var jeg på produksjonskontoret.
Red Hot Chili Peppers spilte fremdeles.
Vi hadde sovet fire timer til sammen.
Vi var utslitte.
De sloknet bare.
De har jobbet for hardt for lenge.
Jeg var utslitt, jeg var på kontoret med sambandet.
Plutselig hører jeg produsentene,
altså Michael Lang og John Scher.
Alle til scenen, mottatt?
De skulle dele ut 100 000 lys.
Fy faen.
Jøss.
Sjefen min og jeg så på hverandre og…
Michael sto bak lysene.
Greit? Michael er lysfyren.
Jeg visste lite om det.
Vi planla en vake med stearinlys mot slutten av Chili Peppers-settet.
Columbine skjedde noen måneder før.
Våpendiskusjonen hadde blitt aktuell
i det amerikanske samfunnet.
Tanken var at vi kunne ta standpunkt mot våpen.
Tanken var at vi skulle lyse opp natten,
en kulminasjon av festivalen med lys
som en visuell demonstrasjon
av at denne generasjonen tok et standpunkt mot våpenvold.
Jeg visste ikke om planene for denne vaken.
Jeg begynte å skrike i radioen: "Dette er ikke godkjent av brannvesenet."
Jeg vet ikke hva som foregår…
John Scher ber meg holde kjeft og bytte kanal.
Publikum er rolige. Alt er i orden. Ikke vær redd.
Vitsen var at vi hadde inndratt alt brennbart materiale,
men nå snur vi helt rundt og ber folk tenne lys.
Jeg sto ved siden av scenen.
Fleas nakne rumpe var tre meter fra meg, bokstavelig talt.
De begynte å spille "Under the Bridge".
Plutselig ser man
et stort hav av stearinlys.
Den er noe av det vakreste jeg har sett. Lyset spredte seg over hele publikum,
flere hundre tusen mennesker.
Det var som på første Woodstock, det skulle være en fredelig,
positiv ting som brakte folk sammen.
Fred, baby.
Men sånn ble det ikke.
Å gi flammer til et publikum
som har blitt behandlet som dyr i tre dager…
Det var ikke veldig smart.
Borte i det fjerne så jeg det som lignet en brann.
Vi så på hverandre. "Dette er ikke bra."
Sikkerhet, østre scene. Dere bør stoppe konserten.
Jeg sto ved siden av scenen. Jeg var bekymret.
Jeg var redd noen skulle bli skadet.
Og jeg visste at dette ville bli en nyhetssak.
Velkommen tilbake til Fifteen-Fifteen Live.
En brann har brutt ut ved hovedscenen.
Konserten ble stoppet for litt siden. Ingen vet hva som skjer her.
Det har vært en ekstremfestival fra første dag.
Vi trenger en brannbil, fort.
Det var hovedbrannen som bekymret meg.
Om man ikke får kontroll på slike ting, kan mer kaos oppstå.
Ro ned, vi vil unngå…
Vi hadde brannvesen på stedet.
Michael hoppet av scenen for å dra til brannhuset.
Jeg bestemte meg for å gå på scenen.
Det er ikke en del av showet. Det er et reelt problem.
Brannvesenet må inn med en brannbil
for å slukke brannen. Hvis alle kan samarbeide…
Michael sa at de var for redde til å rykke ut.
Kom deg tilbake hit!
Jeg kunne ikke tro at de ikke ville rykke ut.
Jeg tilba meg å bli med.
De kan dra til helvete.
Dette er jobben din. Det er en brann der.
Gå og slukk brannen.
Jeg snakket med Anthony Kiedis.
Jeg ba ham hjelpe til med å roe ned publikum.
Men han sa: "De kommer ikke til å høre på meg.
Jeg har ikke noe å legge til."
Fy faen, det er Apokalypse nå der ute.
Vil du gjøre det?
Visst faen!
Den første sangen i ekstranummeret var en hyllest til Jimi Hendrix:
"Fire."
La meg stå ved ilden din…
La meg stå ved ilden din
Mens Chili Peppers spiller
ser man flere branner dukke opp.
Å, la meg gli inn i ilden din
La meg stå ved ilden din
Og så en til, og enda en.
Red Hot Chili Peppers!
Red Hot Chili Peppers var ferdige
og alle ventet på en spesiell artist.
Vi vil ha mer!
Vi var kjempespente.
Men showet var over.
Håper dere har hatt det gøy. Flott at dere kunne komme.
Vær forsiktig på hjemturen.
Vi ses snart igjen.
Det var en innestengt folkemasse fulle av energi og skuffelse.
Det eneste de gjorde var å vise Jimi Hendrix
på de store skjermene.
Jeg tror det var den siste fyrstikken på bensinbålet
som tente alle sammen.
Publikum tok det som et signal om å brenne ned hele stedet.
Brenn, din jævel!
Sett fyr på den!
Alt de kunne få tak i ble kastet på bålet.
Mer tre!
Det var skummelt, for jeg skjønte at folk ville la seg rive med
av den sinte mobben
der folk som aldri gjør dette til vanlig
ble med på det og bidro til masseødeleggelse,
og det spredte seg som en ild.
Himmelen ble oransje.
Det var branner overalt.
Det ble rent kaos.
Taket brenner! Vi trenger ikke vann!
-Hendrix spiller mens Rome brenner. -Herregud.
Bak oss er himmelen oransje, mye røyk.
-Ja. -Det er helt vilt der ute.
Det var panisk.
Jeg så assistenter som kom ut av vognen
og kastet høyttalere inn i en minibuss.
Det føltes som Hanois fall eller noe.
-Vi må bort herfra. -Ja.
-Vi stikker. -På tide å dra.
Det er…
De sa det var på tide å stikke.
Og de lastet oss på bussen.
Kom igjen, alle sammen. Fort.
Beveg dere.
Det var mer å dekke, men de sa:
"Vi risikerer ikke din eller andres sikkerhet."
Farvel til Woodstock '99. Endelig.
Vi var på en av veiene bort fra festivalen.
Bare gå litt lenger.
Jeg så ut vinduet, og mens vi kjører…
Fy faen!
-Filmer du dette? -Å, herregud.
Det kommer til å skje noe her, og vi må filme det.
Jeg hoppet ut som Dukes of Hazzard.
Vi er på vei inn. Branner overalt. Se på dette!
Vi nærmer oss.
Jeg løp mot kaoset.
Alle andre løp ut. Vi ville bare inn. Jeg visste ikke hva som ville skje.
Film dette.
Dette har gått helt av skaftet.
Hva faen skjedde?
Dette er faen meg som i Fluens herre.
Folk dytter tårnet.
De prøvde åpenbart å rive tårnet.
Jeg tror tårnet faller nå.
Man hørte at det knakte.
Se opp, tårnet går ned.
Nei!
Herregud!
Det var folk som hang fra tårnene.
Det var som i Apeplaneten.
Når man blir en del av en flokk,
blir man som dyr.
Og alle disse menneskene
oppførte seg som dyr.
De ville bare tjene penger på oss, og vi er forbanna.
Du kan ikke stoppe opptøyer på 90-tallet.
Få det helikopteret vekk. Du utløser opptøyer.
Vi overvåket alt fra kontrolltårnet.
Få folkene dine ut.
Vi må sikre området før medisinsk personell sendes inn.
Dette var en nødssituasjon.
Jeg forventet dødsfall, at folk ble trampet i hjel eller angrepet.
Liv sto på spill.
Jeg trenger forsterkninger.
Jeg blir truffet her oppe.
Kom hit!
Folk fra produksjonen kontaktet oss og sa: "Vær forberedt på det verste.
Gjør dere klare til å skalke lukene."
Den uregjerlige mobben ble lei av å danse rundt bål
foran østre scene.
De bestemte seg for å utvide slagmarken til resten av festivalområdet.
Dessverre var salgsområdet rett i veien deres.
Bli her.
Vi hørte stadig flere hektiske samtaler på sambandet,
så teamet og jeg dro til de to store salgsteltene.
Noen av dem hadde 60-70 000 dollar i kontanter.
Hvordan går det?
-Alt i orden her? -Ja.
Vi ba selgerne om å slå av lyset
og lukke teltene foran bodene
for å ligge lavt. Vi stengte ned alt.
Jeg prøvde å være så rolig som mulig
for ikke å spre panikk eller frykt, men jeg var livredd.
Vi begynte å høre taktfaste rop,
og det var som om en svart sky rullet mot oss.
Det var en enorm mobb.
De sang Rage Against the Machine. "Faen ta deg. Jeg følger ikke ordre.
Faen ta deg, jeg følger ikke ordre!"
Faen ta deg, jeg følger ikke ordre!
Fy faen!
Gratis!
På dette tidspunktet var det anarki, kaos og flokkmentalitet.
Folk tok bare esker med CD-er.
Jeg gikk inn, for alle andre gjorde det.
Midt i salgsområdet var det seks minibanker.
Noen i mengden så det, og det var som om tiden stoppet.
Noen skrek: "Minibanker!" Og alle stormet mot dem.
Penger!
Vent, de river minibankene i stykker.
Herregud!
På det tidspunktet var alt Woodstock-relatert
på listen over ting de ville ødelegge.
Jeg kom meg gjennom. Jeg er på vei.
Alle som hadde adgangskort og alle vi kjente kom
for å søke ly på kontoret.
De fire radioene mine gikk berserk.
En av gutta på kontoret gikk til hoveddørene og barrikaderte dem.
Alle tenkte: "Hvordan i helvete skal dette ende?"
Jeg husker at jeg hørte en eksplosjon.
Flere vogner brenner der nede.
Vi så vogner som brant.
"Vi må filme det." Vi løp bort.
Det var en rekke lastebiler. Hver av dem hadde en drivstofftank.
Om den går i lufta, vil mange bli skadet.
Vi var midt i det.
Og plutselig.
Fy faen.
Det eksploderte.
Bang!
Det var som om en bombe gikk av midt på festivalområdet,
og så en bombe til.
Faen. Dette er ikke bra.
Vi har laget mye bråk!
Vi tar opptelling og stikker! Det er ikke verdt det.
Det var som om Jerikos murer hadde falt.
Det var da vi bestemte oss for å stikke.
Jeg hørte en eksplosjon.
Og folk løpte bare. Og nå løp de virkelig.
Og plutselig blir jeg slått i magen.
Jeg så opp, og det var en fyr med maske.
Løp!
Trekk bakover. Nå er vi her.
Politiet har kommet. Trekk dere ut. La dem ta seg av det.
De var som stormtroopere med store batonger og skjold.
"Å, faen."
Politiet avvikler dette.
Vi omgrupperer og kommer oss vekk.
Michael ville ikke vise at han var redd.
Han var nok bekymret over det som skjedde.
Jeg fulgte ham ut, og jeg trodde han ville sjekke
hva som foregikk med Nasjonalgarden.
Jeg gikk ut for å få en følelse av det.
Jeg syntes det var en forferdelig slutt på en fin helg.
Og jeg tenkte at det ville ta tid å rydde opp her.
Så han kom inn på salgsområdet,
og jeg hadde ikke sett ham i de ukene vi hadde vært der.
Jeg tenkte: "Herregud, Michael Lang. Jeg heter Colin Spear,
og jeg har alltid ønsket å møte deg."
Men han gikk bare rundt i ruinene, det var alt.
Han snakket ikke med oss og spurte om det gikk bra.
Det virket ikke som om han brydde seg.
Det var skuffende at det endte slik. Veldig.
Men sånn ble det, vi går videre.
Det var bare trist. Det føltes som om dette var slutten.
Det blir ikke mer Woodstock etter dette.
Michael?
Pilar, gå vekk.
Det er den mest fredelige måten å takle det på. Flott.
Jeg tror det var…
Jo, det var slutten.
MANDAG
Klokken var halv sju.
Pilar sa: "Mamma, dette må du se."
Vi setter oss i bilen og kjører rundt.
Herregud.
Det så ut som en krigssone. Søppel og branner overalt.
Vi kom til de tolv trailervognene,
og jeg sa: "Pilar, dette var Woodstock '99,
brent til grunnen."
Her har vi Duke Devlin, som har jobbet for festivalen siden 1969.
Hvordan har du det?
Det var styggedom involvert her.
Når dette er ferdig, tror jeg Woodstock er ferdig.
Det er bare trist. Jeg kan ikke si mer.
Mandag morgen ble saken slått stort opp.
Det var nyhetsteam overalt.
Og vi hadde ikke mobiltelefoner,
så vi visste at foreldrene våre fikk panikk over det de så.
Det var opptøyer, det var galskap.
Vi så folk som sprengte ting, det var bål som folk hoppet over
og ting ble kastet. Det var vilt. Mange gærne folk.
Om det blir mer Woodstock, skal du dit?
Ja, definitivt. Helt klart. Ingen tvil.
Det høres latterlig ut, men selv om det var en skummel opplevelse,
var det kjempegøy.
Jeg så bandene jeg elsket.
Det var en opplevelse for livet.
Det var det beste jeg hadde opplevd. Og 22 år senere
er det fortsatt det beste jeg har opplevd.
Det var ingen regler. Jeg kunne gjøre som jeg ville.
Fullstendig anarki, føltes det som.
Jeg har aldri hatt det bedre, der og da var det helt vilt.
Jeg er glad jeg fikk oppleve det. For en historie.
Det var fullstendig frihet uten ansvar,
og det var en farlig kombinasjon.
Vi forventet at vi skulle pakke sammen,
mate de vi skulle mate, skrive historiene våre,
og så skjedde dette.
Hele planeten visste nå at det ble en komplett katastrofe.
Bildene var overalt.
Woodstock '99, en helg med rock and roll i New York…
…sporet helt av. Fansen angrep telt, konsertutstyr og matvogner…
Woodstock '99, skjult av en røyksky…
Salgsboder ble plyndret og lystårn ble veltet.
Da feiringen av rock and roll ble til et opprør.
Vi dro på kontoret dagen etter
og vi ble gitt taushetsavtaler
som vi måtte skrive under på. Ingen fikk snakke med media.
"Festivalen for fred, kjærlighet og musikk endte med opprør."
Hva kan noen si som er verre enn det folk så?
Alle hadde sine egne teorier om hva som skjedde og hvorfor.
Ryktene spredde seg som ild i tørt gress.
Jeg lurer ofte på om produsentene
holdt ut helt til søndag og sa:
"Alt vi har hatt her er en stor,
ganske godt kontrollert rockefestival.
Det var ikke Woodstock."
Men plutselig skjer alt dette på søndag kveld
som gjør det til et Woodstock-helvete,
muligens for å øke salget av produkter som foregår etter arrangementet.
Det er absurd. Det er absurd, jeg mener…
det er rett og slett ikke sant.
For å avholde pressekonferansen i dette årtusen…
Mandags morgen var den siste pressekonferansen.
…promotør Michael Lang.
Hei.
Det skulle ikke være en pressekonferanse da. Åpenbart ikke.
Veldig mye sto på spill.
Woodstock-merkevaren var i alvorlige problemer.
Jeg var der ute til halv seks i morges.
Jeg så en liten gruppe mennesker.
De gikk fra sted til sted, tente fyr på ting, oppildnet folk.
Men jeg vil ikke fordømme folkemengden for den jævelskapen,
unnskyld språket, noen få drittsekker gjorde.
Kort og godt, de tok null ansvar.
De mente at det skyldtes et par råtne egg.
Alle med øyne, som så opptakene, vet at det var tusenvis av ungdom
som plyndret, gjorde hærverk, startet branner.
Rome brant.
Poenget var ikke hvem som lagde opptøyer.
Spørsmålet var hvorfor de gjorde det.
Jeg tror det er en kulturell greie. Det er alltid anarkister blant oss,
og vi må slå ned på de mest høyrøstede.
Det handlet ikke om problemer. Jeg tror det handlet om energi.
De var så girede at de ikke klarte å stoppe.
De ville ha mer av hva som helst, mer av opplevelsen.
Jeg tror ikke de var klare til å runde av.
De er gærningene,
den delen av befolkningen som føler seg berettiget
og er redde for å bli voksne,
for å ha en ekte jobb
og stifte familie og sånt.
Og de var fulle av angst.
Kom deg ut!
Hva mener du gikk galt på denne festivalen?
Med ett ord: Grådighet.
Festivalopplevelsen ble kastet ut av vinduet.
Disse ungdommene ble utnyttet.
De behandlet folk som hunder med en gang de fikk pengene.
Opptøyene var kulminasjonen av at alle var sinte på grunn av prisene,
og det var varmt, og vi stinket, og vi var slitne og i bakrus.
Og jeg tror folk hadde fått nok,
og de ga etter for de verste sidene av seg selv.
Pressekonferansen ga meg en dårlig smak i munnen,
og for alle andre også.
Vi tar farvel med Woodstock '99.
Godt å bli kvitt deg, din dritt.
Og så ble situasjonen enda verre.
Etter festivalen,
da jeg kom tilbake på kontoret, begynte folk å ringe.
Det var en hysterisk mor
som sa at datteren hadde blitt voldtatt.
Politiet etterforsker påstander om at fire kvinner ble voldtatt
på Woodstock forrige helg.
Washington Post melder at etterforskere undersøker anklagene
og at krisearbeidere sier at de bevitnet flere seksuelle overgrep,
noen rett foran scenen.
I etterkant har jeg hørt historier om kvinner som ble mishandlet og voldtatt.
Med tanke på stemningen guttene var i, er jeg ikke overrasket.
De følte seg alltid berettiget.
Vi ser det med rase- og kjønnsdiskriminering
og klassediskriminering. Tanken er at jeg er bedre enn deg,
så jeg kan utsette deg for hva jeg vil.
På den tiden skulle du bare takle det og bite tenna sammen.
Jeg hørte ikke om noen voldtektsanklager…
eller angrep på kvinner før etter at festivalen var over.
Måten kvinner ble behandlet på, var fryktelig.
Jeg mener at vi var ansvarlige for alle som var der.
Så vi har ansvar for det som skjedde med kvinnene.
Men det skjedde i det skjulte. Det skjedde i telt og…
Noen sa det skjedde foran scenen, men det er utenkelig.
Woodstock var faktisk som en liten by.
Alt tatt i betraktning, vil jeg si at det antagelig ville vært
like mange eller flere voldtekter i en by på den størrelsen.
Jeg aksepterer det ikke. Det var grusomt.
Skulle ønske vi tok dem og sendte dem i fengsel.
Men med tanke på at det var 200 000 mennesker der.
Det var ikke noe som ble så stort
at det forårsaket problemer på området,
annet enn for kvinnene det skjedde med.
Det er pisspreik.
Woodstock '99 hadde ikke skikkelig sikkerhet.
De ville gjøre det billig.
Som promotør, hvis du skal arrangere noe,
må du tenke på publikums sikkerhet først.
Men de var helt uforberedte.
De sa: "La oss samle en kvart million mennesker
og se hva som skjer."
ØNSKET PUPPER OG SYRE
At noen blir skadet, kan ikke unnskyldes.
Jenter burde kunne ha det gøy, akkurat som en fyr.
Bevegelser som "Me Too" oppsto som en reaksjon
på den forferdelige oppførselen vi så på Woodstock '99.
Mange klager på "woke culture",
men når jeg ser tilbake er jeg glad for at vi ikke godtar sånt lenger.
I 1999 var vi unger.
Men vi er voksne nå. Vi er foreldre nå.
Jeg er glad for at mine døtre ikke må gå rundt
og se sånt og tro at det bare er sånn det er.
Vi fant ut hvem vi ikke vil være.
Og vi har satt opp grenser og ting som vil forhindre oss
fra å gå tilbake til den galskapen.
VIS MEG PUPPENE!
Jeg husker Woodstock '99
som en forspilt mulighet.
Jeg tror at på 90-tallet
hadde ungdom en annen sinnstilstand.
De var der for musikken.
De klarte ikke å ta innover seg samtidens sosiale problemer.
Og det var elementer der som bare var…
Det var drittsekker blant dem.
Man kan ikke sjekke alle som kjøper billett. Det går ikke.
Woodstock vil aldri forsvinne.
Woodstock '69 var sin egen greie og hadde sin egen magi.
Skadet '99 det? Kanskje litt.
TRE MÅNEDER ETTER INTERVJUET
GIKK MICHAEL LANG BORT
Ok.
Takk.
DET ER INGEN PLANER OM EN NY WOODSTOCK-FESTIVAL
Tekst: Kjetil Almås