Woodstock '99 slutter i dag.
En kvart million svedige, solskoldede unge,
som kæmper mod elementerne.
Velkommen til dag tre på Woodstock '99.
Vi havde en tilfredsstillende og begivenhedsrig dag i går.
I har nogle spørgsmål.
I går aftes begyndte fans at ødelægge dele af et lydtårn.
Repræsentanter for Woodstock nedtoner det,
men mange blev behandlet for skader.
Woodstock '99 var ved at slutte.
Pressekonferencen søndag formiddag var anspændt.
John, hvor var du under Limp Bizkits koncert?
Hvor står I med hensyn til ansvar?
Hvor mange vagter har I?
Vi havde omkring 200.000 unge i går aftes. De havde det fantastisk.
John Scher prøvede at tegne et rosenrødt billede af,
hvad der skete.
Da han gik derop, vidste han, at han skulle styre fortællingen.
Fantastisk musik, men der var nogle idioter
måske 50, der skabte problemer.
Lad os prøve at fokusere på det positive…
Men pressen havde set nok til at vide, at tingene gik galt.
Jeg så alt, der foregik. Fra et fugleperspektiv. Det var voldeligt.
Det var farligt, fjendtligt,
og der var et hav af unge, der skabte ballade.
Folk blev mishandlet og lemlæstet.
De forsøgte at dække over det,
og det skulle kun blive værre.
Søndag, dag tre. Sidste dag.
Åh, gud.
ANANDA LEWIS MTV STUDIEVÆRT
At komme tilbage var som at vågne
op fra en våd nat, i sengen med en fremmed, der ikke er tiltrækkende.
Man tænker, "Hvad laver jeg her?"
Willie Nelson var først på scenen søndag morgen,
næsten som en religiøs oplevelse.
Jeg var i himlen.
Forkert hus.
De folk, jeg mødte om søndagen, virkede bare udmattede og udbrændte.
Lad os dele øjeblikket.
Det var som en flygtningelejr.
Det lignede det, man kunne se i nyhederne
med en teltby, affald overalt, og det var ulækkert.
Det lugtede slemt, og der var ingen steder at vaske sig.
For på det tidspunkt
var køen til brusebadene så idiotisk lang.
Folk blev så sure, at de smadrede rørene.
Så det var bare en flod.
En blanding af vand
og den ulækre afstrømning fra lokummerne.
De fleste indså ikke, at det var lortemudder.
Vil du med til Woodstock? Hop i mudderet!
Ja!
Der skulle være steder at fylde vores vandflasker,
men enten var vandet ulækkert og brunt, eller vandtilførslen var i stykker.
Tænd for vandet!
Så vandet fra vandhanerne er ikke…
Uklart, ikke brunt. Det er en overdrivelse. Det er uklart.
Mit job var at sørge for at forsyning af vand
var sikkert at drikke.
Mens arrangementet foregik,
tog vi prøver af drikkevand fra stedet,
som vi sendte til laboratoriet.
Søndag morgen tog jeg derop.
Vi åbnede døren til inkubatoren.
Stanken væltede dig næsten omkuld.
De tjekkede prøverne, og de fleste var forurenede.
Alt gratis drikkevand, der havde været til rådighed,
var forurenet af afføring.
Tanken om, at folk er derude,
drikker det her, udsætter sig for det, bader i det her…
Det var som det værste mareridt.
Ja! Det her er livet. Ja!
Jeg vågner søndag morgen.
Jeg har meget ondt i halsen.
Forkølelsessår på mine læber. Jeg havde sår over hele tungen,
mit tandkød og i munden.
Jeg kan ikke spise. Ikke drikke. Jeg kan næsten ikke tale.
Jeg havde fået noget, der kaldes skyttegravsmund,
der kom af at drikke uhygiejnisk vand.
Det er ikke, hvad Woodstock skulle være.
Vi troede, det ville blive en smuk ting.
Vi pakkede sammen, og ved et-tiden om eftermiddagen,
var vi ude.
Der er mange, der rejser.
Alle er trætte, udslidte,
bare slået helt ud.
Carson her, uden for Woodstock '99,
koncerten er ikke helt slut.
Som I ser, er der en strøm af biler,
folk og kranbiler, der kommer ud fra festivalen.
Hvor skal I hen? Det er ikke forbi.
-Vi skrider. -Hvorfor?
-Der stinker. -Det er ulækkert.
Vi er udmattede. Varmen kørte os helt ned.
Om søndagen havde folk fået nok.
Folk havde ikke flere penge,
og priserne blev grotesk høje.
VARM PIZZA
Mange af boderne havde udsolgt.
Så de få, der var tilbage, kunne tage, hvad de ville.
Det er alt for dyrt, men det er det samme overalt.
Man har ikke noget valg.
Det gik fra fire eller fem dollars til,
jeg vil sige, 12 dollars per flaske vand den tredje dag.
PRODUKTIONSKONTORET
Der var en negativ energi,
der lejrede sig i publikum om søndagen.
Det eneste, nogen havde en følelse af optimisme omkring
var et rygte, der havde været i gang i et par dage,
at der ville være en særlig afslutning på Woodstock-festivalen.
Er det sidste band på plads?
Red Hot Chili Peppers er sidste officielle band
som vil lukke søndag aften.
Vi arbejder stadig på noget til sidst.
Det bliver en overraskelse.
Man talte om,
at nogen optrådte efter Chili Peppers.
Jeg spurgte omkring,
og rygtet var, at det var Prince.
Jeg hørte, at Guns N' Roses ville blive gendannet.
Selv personalet på kontoret havde teorier om, hvem der ville dukke op.
Et rygte var Bob Dylan.
At Bob Dylan kommer?
The Grateful Dead.
The Rolling Stones.
Vi havde hørt rygter om Michael Jackson.
Det var en god grund til at holde ud til den bitre ende.
16.15.57
16.15.58
16.15.59
16.16.00
16.16.01
Søndag eftermiddag var publikum vågnet helt op.
Så vi forsøgte at være rimelig bløde,
og Jewel passede perfekt.
GIFT DIG MED MIG JEWEL
Så er vi på Woodstock.
Jeg forsøgte at læse publikum,
prøvede at finde ud af, hvad sætlisten kunne være.
Det er 13 sange.
Hvilken kombination af sange der kan begynde
at få folk til at fokusere.
Har du hørt om mudderet?
Alle er blevet slagtet.
Sheryl Crow blev helt slagtet.
-Så tag det ikke personligt. -Det gør hun altid.
Det ved jeg.
Jewel!
Vi kommer tilbage til barrikaden,
og jeg var tæt på mit bristepunkt,
og så frem til det øjeblik, vi kunne tage bussen hjem.
Da Jewel kom på, havde tonen helt sikkert ændret sig.
Stemningen begyndte at ændre sig,
det var svært at definere,
men det føltes som et publikum, der kunne gå amok når som helst.
Der var en virkelig uforudsigelig, underlig energi.
Det her går galt. Vi må væk herfra.
Det var Jewel.
Vi gik direkte op i bussen, der stod lige bag scenen.
Bliv ved med at gå. Videre. Kom nu.
Giv hende lidt plads.
Jeg tænkte, "Wow. Det var anderledes!"
Og så kørte vi.
Der var en tydelig følelse af vrede,
og det var ikke kun fra de testosteronpumpede unge mænd.
Jeg tror, alle var rasende.
De unge blev ophidsede.
De har fået nok af det med skraldet, varmen, alle udgifterne,
og de vil gøre noget ved det.
Indgangen til helvedes porte.
I dag ville vi rakke festivalen ned
på TikTok og Snapchat og Instagram,
men det eksisterede ikke dengang.
Der var intet andet, de unge kunne gøre, udover at gå efter personalet og stedet.
De river muren ned.
Det sker bare ikke.
Riv muren ned!
Riv den ned!
Riv den ned! Ned med det hele!
Juhu!
Det er fandeme historie, folkens!
Juhu!
De havde fået nok.
De unge havde fået nok.
18.35.30
18.35.31
18.35.32
18.35.33
18.35.34
Der var nogle sortseere derude,
De sagde, vi ikke kunne klare trafikken. Det gjorde vi.
De sagde, at sikkerheden ville fejle. Den virkede.
Og nu siger nogle af dem, at vi ikke kan rydde op, og det gør vi.
Søndag aften var en god pressekonference.
Måske kan du få optagelserne.
Alt er fantastisk. De unge er dejlige. Det er utroligt. Perfekt.
Vi er glade. Alt er godt. Vi har ikke haft nogle grimme hændelser.
Er De klar over, at dele af muren er blevet revet ned?
Jeg tror, at ydervæggen bare er en fantastisk souvenir,
og folk kunne ikke modstå det. De ødelagde nok muren,
for at få et stykke Woodstock.
Jeg så, hvad der foregik. Jeg havde talt med nok folk.
De var fulde af pis.
Der er, eller vi vurderer, at der stadig er omkring 150.000 mennesker her,
der har det dejligt.
Borgmesteren var der. De klappede hinanden på ryggen.
På det tidspunkt havde jeg det fint.
Vi udråbte den til en succes for tidligt.
Jeg synes, det har været en mindeværdig koncert for publikum,
dem, der har dækket det, og samfundet som helhed.
Et spørgsmål lød, "Hvordan føles det nu, hvor det er slut?"
"Vi mangler tre timer."
Det skal nok gå godt.
Jeg vil gerne invitere Michael
tilbage en anden gang. Vi er mere end glade for at være værter
for jer og rockmusikken, her i det centrale New York.
Alle disse embedsmænd kunne ikke vente med at invitere os tilbage.
Det var et fantastisk event.
I har været fantastiske for det meste, og vi sætter pris på det.
Jeg følte mig virkelig godt tilpas da jeg gik.
19.45.30
19.45.31
19.45.32
19.45.33
19.45.34
Woodstock '99, en storm er på vej.
Michael og John er optimister.
Så for dem var alting positivt.
Men vi var alle nervøse, fordi vi havde været tæt på en katastrofe
aftenen før.
Men showet måtte fortsætte.
Så vi håbede på det bedste, og at roligere hoveder ville sejre.
Chili Peppers gør deres ting.
Vilde og skøre.
Vi skal snart væk. Målet er i sigte.
Red Hot Chili Peppers er kommet på.
Flea er splitternøgen,
og hvis jeg husker rigtigt,
var mange blandt publikum også nøgne.
Chili Peppers?
Det var lidt sløret.
Det føltes næsten, som om du var i krig.
Man tænkte, "Sikke en omgang."
Søndag aften er jeg på produktionskontoret.
Red Hot Chili Peppers optrådte stadig.
Vi havde fået måske fire timers søvn i alt.
Så vi var udmattede.
De er alle lige gået i koma.
De har arbejdet for hårdt for længe.
Jeg er udmattet, og jeg er på mit kontor med radioerne.
Pludselig hører jeg over radioen
en samtale med Michael Lang og John Scher.
Alle på scenen, modtager I?
Og de ville dele 100.000 stearinlys ud.
Manner.
Wow.
Min chef og jeg kiggede på hinanden og…
Michael fik idéen til lysene.
Okay? Michael stod for lysene.
Jeg vidste meget lidt om det.
Vi planlagde, at stearinlysene skulle lyse
i slutningen af Chili Peppers koncert
Det var lige efter Columbine.
Spørgsmålet om våbenvold var i fokus
i det amerikanske samfund.
Og der var en tanke om, at anti-våbenvold kunne være vores sag.
Tanken var, at stearinlysene skulle lyse natten op,
som kulminationen af festivalen,
som en visuel demonstration
fra denne generation, der talte imod våbenvold.
Jeg vidste intet om de planer.
Jeg skreg straks ind i radioen,
"Det er ikke godkendt af brandchefen."
Jeg ved ikke, hvad der sker…
John Scher beder mig bare forlade kanalen.
Publikum er rolige. Alt er okay. Tænk ikke på os.
Vitsen var, at vi havde taget alles brændbare ting i dagevis,
og nu gør du det modsatte og beder folk om at tænde lys.
Jeg står ved scenen.
Fleas bare numse er kun tre meter fra mig,
bogstaveligt talt tre meter fra mig.
De begyndte på "Under the Bridge."
Pludselig er der bare
et stort hav af stearinlys.
Det var bare så smukt.
Lyset spredte sig ud gennem hele menneskemængden
af hundredtusindvis af mennesker.
Det var helt i Woodstocks ånd, fordi det skulle være en fredelig,
glad ting, der bragte os alle tættere.
Fred.
Men sådan gik det ikke.
At give flammer til et publikum,
der i tre dage er blevet behandlet som dyr…
Ikke så smart.
Jeg så i det fjerne, noget der lignede en brand.
Vi stod og tænkte, "Det her er ikke så godt."
Dette er vagten på Scene Øst. I må hellere stoppe koncerten.
Jeg står ved siden af scenen.
Meget bekymret.
Nogen kunne komme til skade.
Og så vidste jeg, at pressen ville være interesseret.
Her er det Fifteen-Fifteen Live.
En brand er opstået ved scenen.
Koncerten blev netop stoppet. Guderne ved, hvad der nu sker.
Det har været en ekstrem festival hele vejen.
Vi har brug for en brandbil.
Det var den brand, der bekymrede mig.
Ukontrollable ting, der kan føre til mere kaos.
Behersk jer, vi skal ikke…
Vi havde et brandvæsen på stedet.
Michael hoppede af scenen for at gå hen til brandstationen.
Jeg besluttede at gå på scenen.
Som I kan se, er det ikke en del af showet. Det er et problem.
Brandvæsenet skal kunne komme ind med en brandbil
for at slukke branden. Hvis vi alle kan samarbejde…
Michael kaldte mig og sagde, de ikke ville gå ud. De var bange.
Kom så herover!
Jeg kunne ikke tro, at de fyre ikke ville gå ud.
Jeg gik gerne med dem.
Sig, de kan rende og hoppe.
Det er jeres arbejde.
Der er en brand.
Gå ud og sluk branden.
Jeg har en samtale bag scenen med Anthony Kiedis.
Jeg sagde til ham, at han skulle hjælpe. Dæmpe publikum.
Hans svar var, at de ikke ville lytte til ham.
Han mente ikke, han kunne gøre noget.
Hold da kæft, det er ren Apokalypse Now derude.
Vil du gøre det?
Ja, for fanden!
Den første sang, han spillede, var en hyldest til Jimi Hendrix,
"Fire."
Mens Chili Peppers spiller,
begynder man at se flere og flere brande dukke op.
En ny springer op, og en til.
Red Hot Chili Peppers.
Red Hot Chili Peppers spillede færdig,
og alle forventede en speciel kunstner som overraskelse.
Vi vil have mere!
Vi var virkelig spændte.
Men, bum, forestillingen er slut.
Håber, I havde det sjovt.
Det var dejligt at se jer her.
Kom sikkert hjem.
Vi ses snart igen.
Så nu har du alle disse forventningsfulde mennesker med al den energi og skuffelse.
Det eneste, de gjorde, var, at de viste Jimi Hendrix
på de store videoskærme.
Jeg tror, det var den sidste tændstik på bålet,
der satte alle i gang.
Publikum tog det som et signal om at gå ud og brænde stedet ned.
Brænd røvhul!
Bare sæt ild til alt!
Alt, hvad de kunne få fat i, kastede de i ilden.
Mere træ!
Det var skræmmende, for jeg kunne se folk blive smittet med en slags
ophidset pøbel mentalitet
hvor folk, der aldrig ville gøre det her i hverdagen
bare gik amok og ødelagde alt,
og det spredte sig bare som en løbeild.
Himlen blev orange.
Der var brande overalt.
Det var rent kaos efter det.
Taget brænder! Vi har ikke brug for vand!
-Hendrix spiller, mens Rom brænder. -Åh gud.
Himlen bag os er orange og der er masser af røg.
-Ja. -Det er sindssygt derude.
Det føltes som panik.
Jeg husker, jeg så, at folk kom ud af produktionsvognen
og smed skærme og computere ind i en 15-personers bus.
Det føltes som Hanois fald.
-Vi smutter nu. -Ja.
-Vi må væk. -Tid til at gå.
Det er lidt for…
De trak stikket.
Og de satte os på bussen.
Kom så, alle sammen. Afsted.
Videre.
Der skete stadig noget, men de sagde,
"Vi risikerer ikke jeres sikkerhed. Vi må væk herfra."
Woodstock '99, farvel, og sikken befrielse.
Vi var på en af vejene, der leder væk fra festivalen.
Bare lidt længere.
Jeg kiggede ud ad vinduet, og mens vi kører, ser vi…
Hold da kæft!
-Det er helt… -Får du det på video?
Åh, gud.
Der sker noget her, og vi må filme det.
Jeg sprang ud af bilen.
Vi går ind. Vi har brande overalt. Se her!
Vi nærmer os.
Jeg løber mod balladen.
Alle andre løber ud. Vi vil ind igen.
Anede ikke, hvad der ville ske.
Film det her.
Tingene er helt ude af kontrol!
Hvad fanden skete der?
Det her er bare, jeg ved ikke, ligesom Fluernes Herre.
Folk skubber tårnet ned.
Det er tydeligt, at de prøver at rive tårnet ned.
Jeg tror, tårnet falder snart.
Man kan høre det knage.
Pas på, tårnet falder sammen.
Nej!
Åh gud!
Der hang folk oppe i tårnene.
Det var som Abernes planet.
Når man bliver en del af en flok,
bliver man som dyr.
Og alle disse mennesker
opførte sig som dyr.
De vil bare tjene penge på os, og vi er sure.
Det er ikke til at stoppe et oprør i 90'erne.
Få helikopteren væk herfra. I forårsager et oprør.
Vi overvågede fra flyvekontroltårnet.
Træk jer ud derfra.
I må sikre området, før vi sender medicinsk personale ind.
Nu var det en nødsituation.
Jeg forventede dødsfald, nedtrampede ofre eller mord.
Liv stod på spil.
Jeg har brug for hjælp.
Jeg bliver ramt af alt muligt.
Kom herover.
Produktionskontoret ringede og sagde,
"Nu bliver det slemt."
"Barrikader jer inde."
Den oprørske flok af unge blev trætte af at danse rundt om bålene
foran Scene Øst.
Og besluttede at udsprede deres raseri
til resten af festivalen.
Uheldigvis lå vores by af boder lige på deres vej.
Bliv her.
Da vi hørte stadig mere nervøse opkald over radioerne,
gik mit hold og jeg ud til de to store markedstelte.
Nogle af dem havde 60-70.000 dollars i kontanter liggende.
Hvordan går det?
-Er I okay? -Ja.
Vi bad dem om slukke lysene
og lukke deres telte af,
og lukke hele markedspladsen ned.
Vi forsøgte at gøre det på en rolig måde
for ikke at sprede panik eller frygt, men jeg var selv skrækslagen.
Vi begyndte at høre en slags messende lyd,
og det så ud, som om en sort sky rullede ned ad asfalten mod os.
Det var en kæmpe hob.
De sang Rage Against the Machine.
"Fuck you. I won't do what you tell me."
Hold da kæft!
Gratis!
Det er bare anarki, kaos, og pøbelmentalitet.
Folk stjæler bare æsker med cd'er.
Jeg går da ind, når alle andre gør det.
Midt i vores markedstelte stod der seks pengeautomater.
Nogen i mængden så den, og det var som om alt andet stoppede.
Nogen skreg, "Pengeautomater!" Og straks løb alle hen mod dem.
Penge!
Nu river de pengeautomaterne fra hinanden.
Åh gud!
På det tidspunkt var alt, der var Woodstock-relateret,
på disse folks ødelæggelsesliste.
Jeg er på vej over til jer.
Alle, der havde et ID-kort, eller som vi kendte,
gemte sig på kontoret.
Mine fire radioer gik bare amok.
En af dem, der arbejdede på kontoret,
barrikaderede hoveddørene.
Alle tænkte, "Hvordan skal det hele ende?"
Jeg kan huske, at jeg hørte en slags eksplosion.
Der er mange trailere i brand dernede.
Vi så brændende trailere.
Vi tænkte, "Det må vi filme." Vi løber derhen.
Hver af vognene havde en
gas- eller benzintank.
Hvis de eksploderer, kommer mange til skade.
Vi var i midten af det hele.
Lige pludselig.
For fanden da.
Bum! Kæmpe chok.
Bum!
Det var som en bombe, der sprang midt på festivalområdet,
og endnu en bombe gik af.
Pis. Det her er ikke godt.
Vi lavede en masse larm, skiderikker!
Få alle mand væk herfra.
Det er ikke det værd.
Det var, som om Jerichos mure var faldet.
Vi sagde bare, "Så er det væk herfra."
Jeg hører en eksplosion.
Og folk løber bare. Og løber for alvor denne gang.
Pludselig bliver jeg slået i maven med en stav,
jeg kigger op, og det er en fyr med visir på.
Gå væk!
Gå tilbage. Sådan. Vi er her.
Delstatspolitiet er ankommet.
Træk jer ud. Lad delstatspolitiet klare det.
De lignede stormtropper
med deres lange stave og skjold.
Jeg tænker, "Pis."
Delstatspolitiet klarer det her.
Lad os omgruppere og komme ud herfra.
Michael ville… aldrig indrømme, at han var nervøs.
Jeg var sikker på, han var meget bekymret.
Jeg fulgte med ham, og jeg tror, han ville tjekke,
hvad der foregik med Nationalgarden.
Jeg gik derud for at få en fornemmelse af det.
Jeg syntes, det var en forfærdelig afslutning på en fin weekend.
Og jeg tænkte, det ville blive en stor oprydning.
Han gik ind på markedspladsen,
og jeg havde slet ikke set ham i de foregående uger.
Jeg tænker, "Du er Michael Lang. Jeg er Colin Speir,
og jeg har altid villet møde dig."
Men han gik bare rundt i resterne, og det var det.
Han spurgte ikke engang, om vi var okay.
Han virkede ikke rigtig interesseret.
Det var skuffende, at det endte sådan. Meget.
Men det var, hvad det var.
Det var bare… Det var lidt trist. Det føltes virkelig sådan.
Der kommer aldrig mere en Woodstock efter det her.
Michael?
Pilar, gå væk.
Det er en fredelig måde at håndtere det på.
Det er fint.
Jeg tror, det var…
Ja, det var slutningen på det.
MANDAG
Klokken er 06.30.
Pilar siger, "Mor, du skal se det her."
Og vi sætter os i ud hendes bil og kører rundt.
Åh, gud.
Det lignede en krigszone. Affald og rygende bål overalt.
Og vi ser de tolv sættevogne,
og jeg siger, "Pilar, der kan du se Woodstock '99
brændt ned til grunden."
Her har vi Duke Devlin, som har været med i festivalen siden '69.
Hvordan har du det?
Der var noget hæsligt ved det hele.
Når det her er slut, tror jeg, at Woodstock er færdig.
Det er bare trist. Jeg kan ikke sige det nok.
Mandag morgen blev det blæst stort op.
Nyhedsstationerne kom.
Og fordi vi ikke havde mobiltelefoner,
vidste vi, vores forældre var bange, fordi det så så slemt ud.
Der var optøjer, og det var skørt.
En masse mennesker sprængte ting i luften og hoppede over bål,
og kastede rundt med ting. Det var helt vildt.
Mange skøre mennesker.
Ville du komme på Woodstock igen?
Ja, helt sikkert. Klart. Ingen tvivl om det.
Det lyder latterligt, men selvom jeg havde haft en skræmmende oplevelse
var det fantastisk.
Jeg så de musikbands, som jeg elskede.
Det var en oplevelse for livet.
Det var den bedste tid, jeg havde haft, og 22 år senere,
er det nok stadig den bedste tid, jeg har haft.
Der var ingen regler. Jeg kunne bare gøre, hvad jeg ville.
Nærmest ligesom totalt anarki.
Det var den bedste tid i mit liv, så dengang tænkte jeg,
at det var godt, jeg kunne opleve det. Sikke en oplevelse.
Det var fuldstændig frihed uden ansvar,
og det føltes som en farlig kombination.
Jeg tror, vi forventede bare at lave vores ting,
skrive de historier, vi skulle skrive,
og så skete det her.
Hele planeten vidste nu, at det var en total katastrofe.
Billederne var overalt.
Woodstock '99, en weekend med rock and roll i New York…
…udviklede sig grimt i nat. Fans angreb telte, koncertudstyr,
og madvogne…
Woodstock '99, skjult i en sky af røg…
Salgsboder blev plyndret, og lys tårne revet ned.
Som fejringen af rock and roll blev til et oprør.
Vi kom ind på kontoret,
og ja, vi måtte underskrive alle disse
fortrolighedsklausuler, ingen måtte tale med medierne.
"Det, der startede som fred, kærlighed og musik, endte i oprør
i Woodstock '99."
Hvad kan nogen sige, der er værre, end hvad folk så?
Alle havde deres egne teorier om, hvad der skete, og hvorfor.
Rygterne cirkulerede som en ildebrand.
Jeg spekulerer ofte på, om arrangørerne
kom helt frem til søndag og sagde,
"Vi har kun haft en stor,
og ret godt kontrolleret rockfestival."
"Vi havde ikke en Woodstock."
Og pludselig sker alt det her søndag aften
for at gøre det til et Woodstock kaos,
måske for at øge salget af merchandise
efter festivalen.
Det er absurd. Det er absurd, jeg mener…
Det er bare ikke sandt.
For at afholde pressekonferencen i dette årtusind…
Mandag morgen holdt de den sidste pressekonference.
…vores arrangør Michael Lang.
Hej.
Der skulle ikke have været en pressekonference.
Indlysende nok.
Der stod så meget på spil.
Woodstock-varemærket var i store problemer.
Jeg gik rundt derude indtil 05.30 i dag.
Jeg så en lille gruppe mennesker.
De gik fra sted til sted, antændte brande, hidsede folk op.
Men jeg vil bestemt ikke fordømme vores publikum for det lort,
undskyld jeg bander, nogle få røvhuller begik.
I bund og grund påtog de sig intet ansvar.
De sagde, "Det var nogle få ballademagere."
Alle, der så optagelserne, ved, at der var tusindvis af unge,
der plyndrede, lavede optøjer, begik hærværk, antændte ildebrande.
Rom stod i flammer.
Men antallet var egentlig ikke vigtigt.
Spørgsmålet var, hvorfor de gjorde oprør?
Det er noget kulturelt. Der findes altid
anarkister blandt os, nogle værre end andre,
og vi havde bare nogle af de mere stridbare.
Jeg tror ikke, det handlede om problemer. Men om folks energi.
De var så meget oppe at køre, at de ikke var klar til at stoppe.
De ville have mere af alting,
mere af oplevelsen.
Jeg tror bare, at de ikke var klar til at sige farvel.
Marginaliserede fjolser,
den del af befolkningen, der både er forkælede
og bange for at vokse op,
for at have et rigtigt job
og have en familie og sådan noget.
Og de var opfyldt af angst.
Ud!
Hvad gik galt med denne festival?
Sagt med ét ord, grådighed.
Brugeroplevelsen blev hældt ud af vinduet.
De unge blev udnyttet.
De behandlede folk som hunde, straks de fik deres penge.
Optøjerne var kulminationen på, at alle var vrede over priserne,
og det var varmt, og vi lugtede, og vi var trætte og havde tømmermænd.
Og jeg tror, folk havde fået nok,
og de gav efter for deres værste natur.
Den pressekonference efterlod en dårlig smag i min mund
og alle andre, der var der.
Jeg siger hermed farvel til Woodstock '99.
Skrid ad helvede til, dit hul.
Men så blev det endnu værre.
Efter festivalen,
da jeg kom ind på kontoret, begyndte jeg at få opkald.
Fra en hysterisk mor, der sagde,
at hendes datter var blevet voldtaget.
Politiet i New York efterforsker
fire tilfælde af voldtægt
ved Woodstock festivalen.
Washington Post skriver, at politiet efterforsker voldtægtssagerne,
og at indsatsstyrken siger,
at de så mange seksuelle overgreb,
nogle lige foran scenen.
I kølvandet på alle de historier, jeg har hørt om kvinder,
der blev generet, endda voldtaget.
I betragtning af fyrenes attitude er jeg ikke overrasket.
Som en følelse af berettigelse.
Det ser vi med race, sexisme.
Med klasseskel.
Idéen om, at jeg er bedre end dig,
så jeg har ret til at udsætte dig for alt.
Dengang skulle man bare acceptere det
og bøje nakken.
Jeg hørte ikke om påstandene om voldtægt…
eller angreb på kvinder, før festivalen var slut.
Den måde kvinderne blev behandlet på var frygtelig.
Vi havde ansvaret for alle på stedet.
Så vi bærer ansvaret for, hvad der skete med kvinderne.
Men det skete i hemmelighed. Det skete i telte…
Og i mosh pitten. Det lyder forfærdeligt.
Woodstock var faktisk som en lille by.
Alt taget i betragtning, ville jeg sige, at der ville være lige så mange,
eller flere, voldtægter i enhver by på den størrelse.
Jeg forsvarer det ikke. Det var forkert.
Jeg ville ønske, vi fik dem alle sammen i fængsel.
Men der var 200.000 mennesker der.
Det var ikke noget, der fik momentum nok
til at det forårsagede problemer på stedet, bortset selvfølgelig
for de kvinder, det skete for.
Det er noget fis.
Woodstock ' 99 havde ikke nok sikkerhed.
De forsøgte at spare på den.
Som arrangør, hvis du skal arrangere en begivenhed,
er dit første ansvar publikums sikkerhed.
Men… de var helt uforberedte.
Som, vi samler en kvart million personer,
og ser, hvad der sker.
SØGES BRYSTER OG SYRE
At nogle kom til skade, er der ingen undskyldning for.
Piger burde kunne have det lige så sjovt som en fyr.
Bevægelser som "Me Too" udviklede sig som et direkte svar
på den slags forfærdelig opførsel, vi så på Woodstock '99.
Mange klager over begrebet "woke kultur,"
men når jeg ser tilbage, er jeg glad for, at vi nu ikke accepterer det, der skete.
I '99 var vi de unge.
Men vi er de voksne nu. Vi er forældrene nu.
Jeg er glad for, at mine døtre aldrig skal gå rundt
og se det og tænke, at det bare er, som det er.
Vi har lært, hvem vi ikke vil være.
Og vi har skabt grænser og ting, der vil forhindre os
i at vende tilbage til den galskab.
VIS MIG DINE BRYSTER!
WOODSTOCK 99 KUNST- OG MUSIKMESSE
Den måde, Woodstock '99 sidder i min hukommelse,
er som en tabt mulighed.
Jeg tror, at i 90'erne
var de unge i en anden sindstilstand.
De var der for musikken.
De var ikke i stand til at tage sig af tidens sociale problemer.
Og der var et element blandt dem…
Der var røvhuller i mængden.
Du kan ikke udvælge dem, der får billetter.
Det går ikke.
Woodstock forsvinder ikke.
Woodstock '69 var sin egen ting og havde sin egen slags magi.
Skadede '99 det?
Nok lidt.
TRE MÅNEDER EFTER OPTAGELSERNE
GIK MICHAEL LANG BORT
Okay.
Tak.
DER ER INGEN PLANER FOR EN NY WOODSTOCK FESTIVAL
Tekster af: Hans Martin Jensen