‫מחיאות כפיים ל"בוש".‬
‫תודה!‬
‫"וודסטוק 99'", היום הראשון.‬
‫אם לא תוכלו להירדם הלילה, יש רייב בהאנגר.‬
‫מסיבה כל הלילה.‬
‫יום שישי ה-23 היה יום הולדתי ה-29.‬
‫"יום הולדת שמח, קולין היקר…"‬
‫החלטתי ללכת להאנגר הרייב‬ ‫עם כמה מחברי צוות ההפקה.‬
‫כן.‬
‫מותק!‬
‫קדימה.‬
‫היינו נלהבים מאוד.‬
‫אפשר היה לחוש באנרגיה כשהתקרבנו להאנגר.‬
‫הנה זה בא.‬
‫היה שם גוש של 60 אלף איש.‬
‫זה נראה כמו מעגל הגיהינום הראשון,‬
‫אם מעגל הגיהינום הראשון היה כיף.‬
‫זה היה פשוט ללא מעצורים.‬
‫כולם בדרגות שונות של עירום,‬ ‫ומסטולים בטירוף.‬
‫זהו זה.‬
‫אנחנו מסטולים קצת.‬
‫בשלב כלשהו, בחורה היפית חמודה‬
‫עם כנפיים של פיה ניגשה אליי.‬
‫היא אמרה, "היי, אתה רוצה אקסטזי?"‬
‫ואף שידעתי שעליי לעבוד למחרת,‬
‫אמרתי, "בטח, מלאו לי 29. בואו נעשה את זה".‬
‫הנה זה בא!‬
‫- סדרה תיעודית של NETFLIX -‬
‫כולם נהנו, אבל אפשר היה לחוש בזה.‬
‫לא היה שום שליטה.‬
‫לכו תזדיינו.‬
‫לא היה מי שיגיד, "הרחקתם לכת יותר מדי".‬
‫היו במקום מאות אלפי אנשים,‬
‫ורובם היו עירומים. זו הזמנה לצרות.‬
‫הרכבת סטתה מהמסילה.‬
‫לא ידעת מה הדבר הבא שיקרה.‬
‫- ציצים משמחים אותי -‬
‫התעוררתי בשמונה. הרגשתי מוזר קצת.‬
‫וחשבתי, "מה קורה לי?"‬
‫הבטתי במראה,‬ ‫והעיניים שלי היו בגודל של כדורי ביליארד.‬
‫האישונים היו מורחבים בטירוף,‬ ‫וקלטתי, "אלוהים אדירים,‬
‫האקסטזי שלקחתי לפני ארבע שעות נדלק עכשיו.‬
‫ועכשיו אני בטיסה".‬
‫ניסיתי לחזור למיטה לשעה‬ ‫כדי להעביר את זה בשינה,‬
‫אבל רק רעדתי. "אלוהים, תנשום.‬
‫אתה חייב ללכת."‬
‫אתה מאחר.‬
‫אז אספתי את כל הציוד שלי,‬ ‫את מכשיר הקשר שלי,‬
‫"בסדר, קדימה. חוזרים לפסטיבל."‬
‫- יום שבת -‬
‫זה היה מחזה סוראליסטי.‬
‫כלומר, ביום שישי הכול היה יפה.‬
‫אבל היום אנחנו חיים בזוהמה.‬
‫אפשר לקבל את תגובתך הבוקר‬ ‫על השירותים הניידים?‬
‫זה פשוט דוחה.‬
‫כמה דוחה?‬ ‫-מותר לקלל…?‬
‫איזה ריח!‬
‫מגעיל.‬ ‫-אין נייר טואלט.‬
‫הדבר הכי דוחה שראיתי בחיי.‬ ‫-מישהו השתמש בשירותים?‬
‫זה כמו ללכת לשירותים‬ ‫ולא להוריד מים במשך שנה שלמה,‬
‫ולהיכנס פנימה. זה מגעיל.‬
‫חייבים לסגור את הדלת, גבר.‬ ‫תודה רבה. אני אקיא.‬
‫יום שבת היה אמור להיות היום הגדול ביותר‬
‫בפסטיבל הרוק הגדול ביותר של העשור.‬
‫"לימפ ביזקיט", קיד רוק, פאטבוי סלים.‬
‫קדימה, חבר'ה.‬
‫אבל מי מאיתנו שהיה שם לא זוכר אותו ככזה.‬
‫בשבת הכול התחיל להתפרק.‬
‫הלו?‬
‫השירותים הניידים היו רק קצה הקרחון.‬
‫למשרד ההפקה התחילו להגיע סיפורים‬
‫על תקלות תשתית רבות באתר הפסטיבל.‬
‫הגענו בשבת למשמרת האבטחה,‬
‫והיה עלינו ללכת‬ ‫כ-800 מטר על מסלול ההמראה.‬
‫זה היה כמו שכבת אשפה שהיה עליך לחצות‬
‫כדי להגיע לבמה.‬
‫טוב, בסדר, תמיד תישאר קצת אשפה,‬
‫אבל נראה היה שהם לא עשו דבר.‬
‫המקום היה מגעיל.‬
‫נדמה שהיו מעט פחי אשפה, רחוקים זה מזה,‬
‫ומלאים עד להתפקע, אם היו בכלל.‬
‫כמו בכל המחלקות,‬ ‫גם התקציב של מחלקת התברואה קוצץ.‬
‫פינוי האשפה והביוב הועבר לגורמי חוץ.‬
‫אז הסתמכנו על כל קבלני המשנה האלו.‬
‫ובין אם מדובר במחסור בכוח אדם,‬
‫או פשוט, "זה פסטיבל. בואו נלך לעשות חיים",‬
‫למרבה הצער, הם לא ביצעו את עבודתם.‬
‫"וודסטוק", היום השני. תיהנו.‬
‫תגביר את הגיטרה שלי עוד הרבה.‬
‫- וייקליף ז'אן -‬
‫אתם רשאים לזרוק את בקבוקי הפלסטיק שלכם‬ ‫כשאתחיל לנגן.‬
‫הסתכלתי ממגדל הפיקוח על הבמה,‬
‫וראיתי אשפה מכל עבר.‬
‫ואמרתי, "זאת תהיה הנפילה של "וודסטוק 99'",‬
‫מה שרואים שם.‬
‫כי הילדים האלו לא יהיו מרוצים.‬
‫אנחנו לא מטפלים בהם טוב מספיק".‬
‫הם רצו לחוות את רוח וודסטוק‬
‫מ"מוודסטוק 69'".‬
‫הייתי בת 27 ב"וודסטוק" המקורי,‬
‫וזה היה אחד האירועים החשובים בחיי.‬
‫כלומר, זה היה שלום ואהבה.‬
‫לאימא שלי היה תפקיד חשוב ב"וודסטוק 69'".‬
‫היא עזרה בהעברת האוכל לאזורי החלוקה בחינם.‬
‫לראות כל כך הרבה אנשים מסתדרים זה עם זה‬
‫ומטפלים זה בזה, זה שינה את חיי.‬
‫אז רציתי ש"וודסטוק 99'" יהיה יפה.‬
‫וידעתי שמדובר באסון‬ ‫אם נשאיר את האשפה מפוזרת על הקרקע.‬
‫איפה "וייסט מנג'מנט"?‬
‫אז החלטתי לקחת שקיות אשפה‬
‫ולחלק אותן.‬
‫היא לא ידעה למה היא נכנסת.‬
‫שקיות אשפה לאזור שלכם.‬
‫קדימה. תעזרו, כולם.‬
‫אדם אחד אמר לי,‬
‫"שילמתי 150 דולר כדי להיות כאן.‬ ‫את זו שצריכה לנקות".‬
‫ואמרתי, "זה 'וודסטוק' מסוג אחר".‬
‫אולי לילדים האלו אין מספיק אהבה.‬
‫אולי הם מתנהגים ככה…‬
‫טוב, זו יצירת אמנות.‬
‫קדימה. בואו נעמיד את זה שוב.‬ ‫על הצד הזה. מכאן.‬
‫כשנמצאים בסביבה כזאת, ואין די תשתיות‬
‫לתמיכה בכמות האנשים שנמצאים שם,‬
‫הדברים מסביב מתחילים להתפרק.‬
‫אם נראה שלמארגנים לא אכפת,‬ ‫למה שלך יהיה אכפת?‬
‫- וודסטוק 99' -‬
‫מאחורי הקלעים,‬ ‫מפיקי האירוע היו לא מאורגנים.‬
‫קרו באתר המון דברים,‬
‫ומייקל וג'ון לא הקדישו תשומת לב‬
‫לבעיות הלוגיסטיות.‬
‫- וודסטוק 99', שלושה ימי שלום ומוזיקה -‬
‫אנחנו מאחורי הקלעים ב"וודסטוק 99'"‬ ‫עם שלושה…‬
‫בחורים מרוצים מאוד, כך נראה,‬ ‫שלוש דמויות מרכזיות. אוזי קילקני,‬
‫מייקל לאנג, ג'ון שר. איך הולך?‬
‫אתם נראים מרוצים. הכול הולך טוב כנראה.‬
‫הכול מתקדם יפה. אנחנו באמצע הדרך בערך.‬
‫אנחנו נהנינו.‬
‫תכננו את זה במשך שנה, וזה עבד.‬
‫זה נראה מאורגן כל כך טוב, כל כך מסודר.‬
‫אין בעולם פסטיבל כמו "וודסטוק".‬
‫כן, היו בעיות, אבל הן היו מעטות.‬
‫כלומר, איש לא בא מתוך מחשבה‬ ‫שהוא עומד לשהות‬
‫ב"ריץ-קרלטון".‬
‫זו הצלחה גדולה.‬
‫הכול עומד בציפיות.‬
‫- שקרן -‬
‫והדבר הכי חשוב הוא שכולם נהנים מזה.‬
‫איש שם לא אומר משהו שלילי.‬
‫מנוולים!‬ ‫-זה דפוק, גבר.‬
‫זה לא טוב.‬ ‫-זה דפוק, גבר.‬
‫הם ישבו שם כמו עיוורים.‬
‫כאילו, "היי, הכול טוב".‬
‫מה לגבי הפתעות נעימות?‬
‫דברים שציפיתם אולי שיהיו טובים פחות.‬
‫טוב, אני חושב שמזג האוויר יצא לטובתנו.‬
‫ביום הראשון היה חם.‬ ‫אבל ביום השני, זה היה כמו תנור.‬
‫היה שם הרבה בטון.‬
‫שמש לוהטת שמכה מעל בסגנון "לורנס איש ערב".‬
‫טוב, רוצים רוקנרול?‬
‫כן!‬
‫בסדר.‬
‫מדטרויט… קיד רוק!‬
‫- קיד רוק -‬
‫בינתיים, כולם מתרגשים לקראת קיד רוק,‬
‫וזאת השעה הכי חמה ביום החם ביותר בשנה.‬
‫קיד רוק עולה במעיל פרווה גדול.‬
‫הדבר הראשון שחשבתי היה,‬ ‫"אלוהים אדירים. הוא מטורף".‬
‫הוא השליך אותו,‬ ‫וזה היה כמו קטע של ג'יימס בראון.‬
‫והוא אמר, "קוראים לי קיד!"‬
‫הייתי בצד הקהל.‬
‫הלהקה השתגעה והקהל השתגע.‬
‫היה חם במקום שאני עמדתי בו‬ ‫ולא היה לידי אף אחד,‬
‫אז אני יכול רק לדמיין כמה חם היה באמצע.‬
‫זה בטח היה כמו בתנורון מחורבן.‬
‫הוצבתי באוהל שהיה צמוד לבמה.‬
‫- עזרה ראשונה -‬
‫השמש להטה,‬
‫והלחות והחום היו כל כך גבוהים‬ ‫שגם כשעמדת בלי לזוז,‬
‫היית ספוג בזיעה של עצמך.‬
‫הובאו לשם אנשים ללא הכרה בגלל מכת חום,‬
‫והעור שלהם היה ממש יבש למגע.‬
‫אתם רואים כמה חם, חברים?‬
‫תראו את הפנים שלו. אפשר לראות כמה חם.‬
‫אין לי תחושה יותר ברגליים.‬
‫יותר מ-1,000 איש טופלו‬ ‫בשל תשישות והתייבשות‬
‫בפסטיבל המוזיקה "וודסטוק 99'"‬ ‫באפסטייט ניו יורק.‬
‫זה לא היה פשוט וקל.‬ ‫טעיתי קשות בהערכת האירוע הזה.‬
‫אמרתי לעצמי, "נדפקנו".‬
‫מים!‬
‫תנו להם מים, לעזאזל.‬
‫מים!‬
‫אנשים ניסו נואשות למצוא צל בכל מקום אפשרי.‬
‫צל היה כמו הדבר הנדיר ביותר בעולם,‬
‫ואנשים חיפשו אותו בכל מקום.‬
‫לא היה לאן ללכת כדי לברוח מזה.‬
‫הם לא סיפקו אפשרות כזאת.‬
‫מה זה אומר על המפיקים,‬
‫לילד שמשלם להם כסף‬
‫ורוצה ליהנות מ"חוויית וודסטוק" נהדרת?‬
‫בסדר? זה אומר שהם לא שמים עליך קצוץ.‬
‫המתומן הזה יכניס אותי להרבה מקומות כאן.‬
‫מאחוריי, מעבר לשערים המבוצרים בכבדות,‬
‫זהו מתחם האמנים.‬
‫האווירה מאחורי הקלעים הייתה נהדרת.‬ ‫היו המון קרוואנים כחדרי הלבשה‬
‫שהיו מאובזרים היטב, היו לנו שפים.‬
‫בשלב מסוים, עשינו ברביקיו גדול.‬
‫האמנים זכו ליחס נהדר.‬
‫מה שלומך?‬
‫הגעתי בשבת בלימוזינה.‬
‫אני זוכר לוח גדול‬ ‫שכולנו היינו צריכים לחתום עליו.‬
‫התחושה הזכירה הליכה על שטיח אדום‬
‫בטקס חלוקת פרסים יותר מאשר פסטיבל.‬
‫שמות נותני החסות היו בכל פינה.‬
‫בירת "באדוויזר". אתם צופים ב"וודסטוק 99'"!‬
‫מחלקים שם פריטי "קונברס",‬ ‫אם אתם רוצים לקחת.‬
‫בהחלט.‬
‫מגניב שארגנתם את זה עבורנו.‬
‫שלום ואהבה שווים יוזמה קפיטליסטית.‬
‫זהו זה.‬ ‫-בואו נקרא לילד בשמו.‬
‫לא הייתה שם תחושה קהילתית של "שלום ואהבה",‬
‫ו"כולנו יחד בזה".‬
‫היינו מפונקים מאוד ב"וודסטוק",‬ ‫אבל מעבר לקיר ההוא…‬
‫שלושים ושמונה מעלות,‬ ‫הם עומדים על מסלול המראה,‬
‫הם משלמים שמונה דולרים על בוריטו.‬
‫הילדים חוטפים מכל כיוון.‬
‫ובשבת, הם כעסו.‬
‫ואז הם התחילו להשליך לעברנו דברים.‬
‫פתאום, הקהל התחיל‬ ‫לכוון אלינו, ל"אם-טי-וי".‬
‫אנשים משליכים עכשיו כובעים ודברים אחרים.‬
‫הם ידעו שאנחנו בשידור חי. הם התעסקו איתנו.‬
‫אדיר. זהו "וודסטוק 99'" במיטבו.‬
‫אפשר היה לשמוע קולות של קרקושים או חבטות,‬
‫ודברים עפו מעמודי הבמה.‬
‫אני צריך להסתכל לעבר המגדל.‬
‫אני לא יכול להביט בקהל‬ ‫כדי להיזהר מאבן שמכוונת לראש שלי.‬
‫זה היה מפחיד מאוד.‬
‫התחלנו להרגיש שנהפכנו למטרה.‬
‫כאילו ייצגנו עבורם משהו שעורר בהם תרעומת.‬
‫נמאס לי מ"הבקסטריט בויז" ב"אם-טי-וי לייב".‬ ‫נמאס לי מזה.‬
‫אלו זיבולים…‬ ‫-אל תרסן את עצמך.‬
‫אני לא. אני שונא את החרא הזה.‬ ‫-הרי לכם.‬
‫קבלו את ה"בקסטריט בויז".‬
‫- מילניום -‬
‫בסוף שנות ה-90, "אם-טי-וי" גילמו‬ ‫את מה שתעשיית המוזיקה נהפכה להיות‬
‫מ"וודסטוק 69'" ל"וודטסטוק 99'".‬
‫זה כבר לא היה עניין של מהפכה‬ ‫אלא של "קנו את החולצה שלי!"‬
‫ג'ואי מקינטייר, "תישאר כמו שאתה".‬ ‫כדאי לכם לקנות.‬
‫בעיני אוהבי הרוק,‬ ‫"אם-טי-וי" לא נתפש כאחד מהם.‬
‫הם היו הפנים של המונולית התאגידי‬
‫שהשפיל את המוזיקה שלהם.‬
‫"אתם מוכרים את נשמתכם",‬ ‫או "התאגידים הורסים‬
‫את הכיף. אנחנו רוצים חופש."‬
‫- תרחיקו את התאגיד שלכם מהמוזיקה שלנו -‬
‫תמצצו זין.‬
‫אני לא יודע אם זה היה רק שינוי דורי‬
‫בתרבות הנוער, אבל נמאס להם.‬
‫ה"בקסטריט בויז".‬
‫אנשים כעסו.‬
‫בחור אחד ניגש אליי מאחור‬ ‫וניסה לשרוף לי את התחת בסיגר.‬
‫ולא הייתה מספיק אבטחה כדי לעצור את זה.‬
‫פשוט לא הייתה די אבטחה ל-250 אלף איש.‬
‫האבטחה ב"וודסטוק 99'" הייתה בדיחה.‬
‫הם היו כמו ילדים בחולצות צהובות.‬
‫- סיירת שלום -‬
‫ב-1999 הייתי עדיין בן 18.‬
‫ציירתי גרפיטי, רדפתי אחרי בנות,‬
‫מועדוני לילה וכל החגיגות שהתלוו לזה.‬
‫האיש אמר, "היי, אני מחפש אנשים‬
‫לעבודת אבטחה ב"וודסטוק 99'".‬
‫נשלם לכם 500 דולר".‬
‫זה הסתכם פחות או יותר‬ ‫ב"תחתום על הטופס הזה ואתה מאבטח".‬
‫כמעט הבטנו לאחור כמה פעמים ואמרנו,‬
‫"אנחנו? באמת? אתה בטוח?"‬
‫לא רצינו אנשים במדים או נושאי נשק.‬
‫לא רצינו התערבות מצד הממשל‬
‫או מדינת המשטרה וכאלה.‬ ‫אז אנשי האבטחה שהעסקנו‬
‫לא היו חמושים. הם היו סיירת שלום.‬
‫- מזנון אח"מים -‬
‫- סיירת שלום -‬
‫מה "וודסטוק" אומר לכם?‬
‫בשבילי זה כסף, סקס וכלבות, האמת.‬
‫ואו. החבר'ה האלו‬ ‫ממש הפנימו את רוח "וודסטוק".‬
‫פגשנו אנשים שהכרנו‬ ‫משכונות מקומיות בברוקלין.‬
‫ואמרתי, "למי יש ג'וינט? בואו נעשן".‬
‫איש מהאנשים האלו‬ ‫לא מילא את תפקידו מהיום הראשון.‬
‫בשלב מסוים, מישהו ניגש אליי‬ ‫ושאל, "מה החולצה הזאת תעשה בשבילי?"‬
‫בהיותי אופורטוניסט, אמרתי,‬ ‫"החולצה הזאת תעשה מה שבא לך".‬
‫בידיעה שזה לא כך.‬ ‫"היא תיקח אותי אל מאחורי הקלעים?"‬
‫כן. רוצה למכור אותה?"‬
‫"ארבע מאות דולר. מסכים."‬ ‫יש לי עוד חולצה בתיק.‬
‫זה היה מצחיק. כאילו, "תראו איזו בדיחה.‬
‫אנחנו יודעים מה יצא מזה."‬
‫קדימה! כן!‬
‫תראי לו.‬
‫באמצע הפסטיבל בערך,‬
‫רבים בקהל הבינו‬ ‫שהם יכולים לעשות מה שבא להם‬
‫בלי לחשוש מהשלכות או עונשים.‬
‫פרפר נחמד.‬
‫תודה רבה.‬
‫הבחורה הזאת צריכה עיסוי.‬
‫התחלתי לראות קבוצות גדולות של בחורים‬ ‫מתקבצים, מקיפים נשים,‬
‫אומרים להן להוריד את חזיות הביקיני.‬
‫פסיכולוגיית ההמון נהיית מסוכנת קצת כאן.‬
‫חבר'ה, תנו לה מרחב. אתם מלחיצים.‬
‫כן, אפשר לקבל קצת מרחב?‬ ‫-בבקשה? היא תיחנק.‬
‫אישה צעירה אחת גלשה על הקהל.‬
‫שאלתי, "איך היה?" חשבתי שנהדר.‬
‫היא גלשה על הקהל.‬ ‫והיא אמרה, "עכשיו אני שונאת את כל הגברים".‬
‫יש כאלו שבאמת מנסים לשאת אותך‬
‫ולהעביר אותך הלאה כמו שאמור להיות,‬
‫אבל יש לא פחות שנוגעים בציצים שלך‬
‫ותופסים בישבן שלך כשהם מעבירים אותך הלאה.‬
‫והייתי צעירה. הייתי בת 14.‬
‫מעולם לא נגעו בי בצורה כזאת.‬
‫אני חושב שמיום שבת,‬
‫התחלתי לשמוע על נשים שהוטרדו.‬
‫אבל היו הרבה נשים שהתפשטו מרצונן.‬
‫ואז את נכנסת ל"מוש פיט" וגולשת על הקהל.‬
‫האם מישהו נגע בחזה שלהן? כן. אני בטוח שכן.‬
‫מה יכולתי לעשות לגבי זה?‬ ‫אני לא בטוח שיכולתי לעשות משהו.‬
‫במבט לאחור, עצוב שבשנות ה-90‬
‫אלו היו פני הדברים ושזה היה מקובל.‬
‫היה הרבה חוסר כבוד בסוף השבוע הזה.‬
‫חוסר כבוד כלפינו מצד היזמים,‬
‫חוסר כבוד למקום מצד המשתתפים,‬
‫חוסר כבוד לנשים מצד הגברים.‬
‫אז הצטברו הרבה כעס ועוינות.‬
‫זה היה פרוע מאוד.‬
‫"לימפ ביזקיט" יופיעו הערב.‬
‫הלוואי שאיש לא ייפצע קשה הלילה.‬
‫אבל אני לא יודע,‬
‫אני מקווה שיש להם‬ ‫מלאי גדול של אלונקות ותחבושות.‬
‫הייתי מעריצה ענקית של "לימפ ביזקיט",‬ ‫והתרגשנו מאוד לראות אותם.‬
‫נשמע שהם שמחים לראות את "לימפ ביזקיט".‬
‫באותה עת, הם היו מהלהקות הגדולות בעולם.‬
‫אז תוכלו להשתולל היום,‬ ‫להטריף אותם ולהתפרע?‬
‫זה היה הרגע שלהם.‬ ‫ובעיניי, "לימפ ביזקיט" היו מוקד המשיכה‬
‫שגרם לאנשים צעירים לעלות לרגל‬
‫ללבה של ניו יורק.‬
‫מעריצי "לימפ ביזקיט"‬ ‫לא היו קבוצה אליטיסטית.‬
‫הם היו מעריצי רוק ממוצעים רגילים.‬
‫ואלו שחשו נחותים ראו בהם נציגים שלהם.‬
‫הכול עניין של נוקי! (סקס)‬
‫הלהיט הגדול שלהם נקרא "נוקי",‬
‫ואם אני רוצה להתמלא אנרגיה,‬ ‫זה השיר המתאים.‬
‫"נוקי" היה הלהיט באותו קיץ,‬ ‫וכולם שרו אותו.‬
‫פרד דורסט לא היה כוכב רוק מפורסם.‬
‫הוא היה אחד מאיתנו.‬ ‫הוא לבש חולצות "די-סי",‬
‫הוא חבש כובע בייסבול הפוך,‬ ‫והיה קל להתחבר אליו.‬
‫אהבתי שהם לא שמו קצוץ. נקודה.‬
‫נתראה בכלא.‬
‫הוא היה כמו מנהיג החבורה. תמיד היה גורם…‬
‫לאנשים לעשות דברים מטורפים.‬
‫טוב, "וודסטוק",‬ ‫אחר הצוהריים היה רגוע למדי.‬
‫אבל יודעים מה? זה נגמר.‬
‫עמדנו ליד המתרס.‬
‫אחרי מה שעברנו ערב קודם, עם "קורן",‬
‫- סיירת שלום -‬
‫היו לנו חששות.‬
‫טוב, אנשים עכשיו‬ ‫ביום השני של חגיגה ללא שינה.‬
‫הרבה יותר סמים,‬ ‫הרבה יותר אלכוהול.‬
‫מה יקרה?‬
‫האחת והיחידה…‬
‫"לימפ ביזקיט"!‬
‫כשאתה עולה לבמה ו-250 אלף איש‬
‫משיבים לך מבט,‬
‫ואתה יכול לעשות כך, וכולם…‬ ‫אתה כמו מנצח תזמורת.‬
‫מוכנים להתחיל?‬
‫והם התזמורת שלך.‬
‫בסדר, כולם. מלפנים לאחור, ככה.‬
‫וזה מה שפרד עשה. הוא הזיז אותם שם.‬
‫בדיוק ככה. עכשיו, כולם, לקום!‬
‫מעולם לא ראיתי "מוש פיט" כזה.‬
‫ככתב צעיר ורעב,‬
‫ראיתי בזה הזדמנות נהדרת.‬
‫"קדימה, לימפ ביזקיט כאן…"‬
‫איש מהכתבים שנמצאים כאן‬
‫לא יעז להיכנס ל"מוש פיט" הזה.‬
‫"תחזירו את הקצב…"‬
‫אני נכנס לשם.‬
‫"פשוט ככה‬
‫מוכנים? אז קומו!"‬
‫נכנסתי ל"פיט"‬ ‫כשאני מדבר לתוך המיקרופון שלי,‬
‫דוחף אנשים מעליי, חומק מאחרים.‬
‫אני בתוך ה"פיט", במרחק 30 מטר מהבמה.‬
‫חטפתי מכה בראש מפריסבי, מנעל.‬
‫דייב בלאוסטין, "איי-בי-סי".‬
‫הקהל נע בגלים, כמו אורגניזם אחד כמעט.‬
‫יש שם חבורה של בני זונות מטורפים.‬
‫כשמסתכלים על המתח שהצטבר בקהל,‬
‫זה היה רימון יד.‬
‫החרא הזה נראה מטורף לגמרי.‬
‫בשיר "ברייק סטאף", רימון היד הזה התפוצץ.‬
‫אשאל אתכם שאלה אישית.‬
‫לפני השיר הוא שאל,‬ ‫"כמה מכם אוהבים את 'אן סינק'?"‬
‫ושומעים, "בוז!"‬
‫כמה מכם אי פעם התעוררו בוקר אחד‬
‫והחליטו שזה לא עוד יום אחד כזה,‬
‫ושאתם הולכים לשבור דברים?‬
‫"אז זה אחד הימים האלו שהכול דפוק בהם."‬
‫שהכול בהם דפוק.‬
‫"ומתחשק לך לשבור דברים."‬
‫"זה אחד מהימים האלו שלא בא לך להתעורר‬
‫הכול דפוק, כולם מבאסים‬
‫אתה לא יודע באמת למה אבל מחפש הצדקה‬ ‫להוריד למישהו את הראש..."‬
‫אפשר היה לראות את האיד, האגו‬
‫והסופר אגו של פרד דורסט נאבקים על הבמה.‬
‫"אז בוא ותחטוף"‬
‫רואים את המבט על הפנים שלו, כאילו,‬
‫"אלוהים אדירים".‬
‫יש לך סופר אגו.‬
‫"בסדר, תירגע, פרד. תתנהג יפה.‬ ‫אל תעשה שום דבר מטורף."‬
‫אבל אז האיד אומר,‬ ‫"לעזאזל, כן! בוא נעשה את זה!"‬
‫זה הזמן להיכנס עמוק פנימה.‬
‫"לקחת את כל האנרגיה השלילית הזאת…"‬
‫ולהוציא את כל החרא מהמערכת.‬
‫יש לכם בעיות עם בחורות? עם בחורים?‬
‫יש לכם בעיות עם ההורים? עם הבוס?‬
‫יש לכם בעיות בעבודה?‬
‫זה היה כאילו פרד הבין מה עובר עלינו‬
‫ודיבר לכל אדם בקהל באותו רגע.‬
‫קולטים אותי, "וודסטוק"?‬
‫טוב. בואו נוציא את זה.‬
‫ואז הוא הוסיף,‬
‫"עכשיו, כשהשיר הזה יתחיל,‬ ‫אני רוצה שתתחילו לבעוט".‬
‫וזהו זה. נפט, גפרור. בום.‬
‫"תנו לי משהו לשבור‬
‫תנו לי משהו לשבור"‬
‫זה עבר מ"עובר עלינו יום נעים",‬
‫ל"אנחנו הולכים להרוס דברים. אנחנו נשתגע".‬
‫"מה לגבי הפרצוף המזוין שלך?"‬
‫הם צוללים זה על זה, אנשים נרמסים,‬
‫ראשים מדממים.‬ ‫כאילו, זה כמו טריאז', כמו מלחמה.‬
‫"מסור חשמלי מזוין‬
‫אז בוא לחטוף"‬
‫אז עמדתי שם על המתרס, מנסה להגן על הבמה,‬
‫כשאני נזכר פתאום‬
‫שחברי הטוב כריס נמצא במגדל הסאונד.‬
‫בשלב ההוא, עבדתי במגדל הסאונד,‬
‫והתחושה לגבי האנשים מסביב…‬
‫זה בהחלט היה מאיים.‬
‫היינו עשרה בחורים על אי,‬
‫מוקפים בקהל שירד לגמרי מהפסים.‬
‫אז אנשי הסאונד תלו שם שלט‬
‫שנכתב עליו "האלמו".‬
‫- אלמו -‬
‫ראינו שאנשים התחילו לדפוק על לוחות הדיקט.‬
‫הדבר הבא היה ידיים שמתחילות לטפס.‬
‫ואז מתחילים לראות ראשים,‬ ‫כי אנשים מרימים זה את זה.‬
‫ואז הלב שלי התחיל להלום. זה היה מפחיד.‬
‫כמו בסצנה שבה‬ ‫זומבים מטפסים מעל חומות הטירה.‬
‫אנשים התנדנדו קדימה ואחורה,‬
‫וניסו לעקור את לוחות הדיקט.‬
‫חשבתי, "אלוהים אדירים".‬ ‫אפשר היה לראות שבמת הסאונד רועדת.‬
‫בנקודה הזאת, זה היה "הצילו".‬
‫כאילו, קריאת מצוקה‬ ‫שנשלחה מאנשי מגדל הסאונד.‬
‫אני צריך תגבורת. תוציא משם את האנשים שלך.‬
‫אני, והרבה מאבטחים אחרים,‬
‫קפצנו מעל המתרס‬ ‫כדי לנסות להגיע אליהם ולעזור להם.‬
‫הבחורים מהמתרס הגיעו. הם ראו אותנו.‬
‫הם אמרו, "קדימה, אנחנו מתפנים",‬ ‫ואז נחלצנו משם.‬
‫אני לא זוכר הרבה‬ ‫מעבר לכך שצללתי מעל המתרס‬
‫והים בלע אותנו מאחוריי.‬
‫תנו לי לשמוע אתכם!‬
‫צפיתי מצד הבמה.‬
‫פרד התסיס את הקהל.‬
‫וראיתי איך בהדרגה,‬
‫זה נעשה פרוע יותר ויותר‬ ‫ואז יוצא מכלל שליטה.‬
‫יודעים מה? יהיה פשוט יותר‬ ‫אם הם יראו לנו את השמוקים שלהם‬
‫ויגמרו עם זה.‬
‫אני מרגיש שאנחנו צופים בסרט תיעודי‬ ‫בערוץ "דיסקברי" או משהו.‬
‫נקווה שכמה מהם ייפגעו בין הרגליים,‬
‫והם לא יתרבו.‬
‫בהתחלה זה היה כיף.‬
‫ואז הבנתי שאני חייב לצאת משם.‬
‫אני לא נהנה יותר.‬
‫ברגע מסוים באמת חשבתי שאמות שם.‬
‫אימא שלי תראה אותי בחדשות, מת ב"וודסטוק".‬
‫ראיתי בחורה חוטפת מכה בראש מבקבוק זכוכית.‬
‫לזכות אנשי האבטחה יאמר‬ ‫שהם אחזו בה ושלפו אותה משם.‬
‫הלכתי אחריהם לשטח צוותי הרפואה,‬
‫ומה שראיתי היה מפחיד ומזעזע מאוד.‬
‫ראיתי דם על הקרקע,‬ ‫ראיתי מישהו שנזקק לתפרים בראשו,‬
‫ראיתי אנשים שקיבלו עירויים.‬
‫היה מישהו שרגלו נשברה כנראה.‬
‫ראיתי אנשים ששכבו על אלונקות‬ ‫והגוף שלהם נראה חסר חיים כמעט.‬
‫טיפלתי בשישה-שבעה אנשים בו זמנית.‬
‫זה דרש מאיתנו כל מה שהיה לנו.‬ ‫הציוד, החומרים, האספקה.‬
‫הכול נגמר.‬
‫אמרתי לעצמי, "אני גמרתי.‬ ‫אני רוצה הביתה. אני מתפטר".‬
‫היי, "וודסטוק". קומו כבר!‬
‫פרד דורסט לא ניסה לגרום להם להפסיק.‬
‫הוא הצטרף אליהם. הוא עלה על לוח אחד‬ ‫וניסה לגלוש בעצמו על הקהל.‬
‫הוא התפתל כמו ג'ק ספארו עם פרעושים.‬
‫כאילו… אמרתי, "מה הוא עושה?"‬
‫לא עצרתי הופעה אף פעם בחיי.‬
‫"וודסטוק 1999"!‬
‫ניגשתי למנהל ההפקה ואמרתי, "פרד, נגמר".‬
‫בואו נירגע, ננשום קצת.‬
‫אנשים נפצעו, והם האחים והאחיות שלכם.‬
‫"לימפ ביזקיט" ירדו מהבמה.‬
‫פרד, ראית משהו כזה בחיים שלך?‬
‫בחיים לא עשיתי דבר כזה.‬
‫כמה מפחיד זה היה כשהם התחילו להרוס דברים‬
‫ולעקור לוחות מהמגדלים?‬
‫אלוהים. אחי, זו לא אשמתנו.‬
‫זה כל מה שיש לי לומר. זה היה מדהים. אדיר.‬
‫לא לקחתי בחשבון שפרד דורסט הוא אידיוט.‬
‫הוא נהנה מזה.‬
‫פרד היה יכול להרגיע אותם תוך דקה.‬
‫אבל במקום זאת, הוא התסיס את הקהל.‬
‫הדבר האחרון לעשות הוא‬ ‫להפנות אצבע מאשימה כלפי פרד.‬
‫אין שום דרך לשלוט ב-300 אלף איש.‬
‫הדבר הכי טוב שהוא יכול היה לעשות‬ ‫זה לתת את ההופעה הכי טובה שלו.‬
‫וזה מה שהוא עשה.‬
‫אי אפשר להאשים את "לימפ ביזקיט" על מי שהם.‬
‫זה כמו להאשים דוב בכך שהוא דוב.‬
‫"לימפ ביזקיט" הם מה שהם.‬
‫שבת בערב הייתה‬ ‫הפעם הראשונה שחשתי לא בטוחה.‬
‫הרגשנו שמשהו רציני מתגבש בהדרגה.‬
‫ואז, השאלה היחידה הייתה מה? מתי? איפה?‬
‫היה רק מקום אחד להמשיך בו את המסיבה, נכון?‬
‫האנגר הרייב.‬
‫הייתה תחושה מבשרת רעות.‬
‫שמעתי שוב ושוב שהמעריצים עוקרים קירות.‬
‫עכשיו כל האנשים האלו באים למתקן שלי‬
‫כדי לבלות איתי את הערב.‬
‫עשרות אלפי אנשים.‬
‫ועל כל אחד שהיה בפנים,‬
‫היו ארבעה בחוץ שרצו להיכנס.‬
‫אז אפשר לשער כמה המצב היה מסוכן.‬
‫קדימה.‬
‫האמן הראשי היה פאטבוי סלים.‬
‫הייתי בחדר ההלבשה כל אחר הצוהריים‬ ‫ואנשים מסביב אמרו,‬
‫"כאוטי קצת בחוץ".‬
‫אבל איש לא אמר שנגרמו נזקים,‬
‫שהייתה אלימות.‬
‫כשעליתי לבמה, חשבתי רק,‬
‫"זה רגע גדול.‬
‫תנסה להתאים את האנרגיה לקהל".‬
‫- פאטבוי סלים -‬
‫"פאטבוי סלים מזדיין בגן עדן…"‬
‫להתחיל ב"פאטבוי סלים מזדיין בגן עדן"‬
‫זו הצהרה בוטה…‬
‫"פאטבוי סלים מזדיין…"‬
‫כדי למשוך את תשומת הלב של כולם.‬
‫רגע אחד כולם מחכים שמשהו יקרה,‬
‫ורגע לאחר מכן כולם באוויר.‬
‫אני אוהב כאוס, ואני אוהב להיות בלב הכאוס.‬
‫ואין ספק שהיה כאוס.‬
‫ב"וודסטוק 99'",‬
‫הרייב גילם את המציאות של הקהל,‬
‫ומה היו התשוקות האמיתיות.‬
‫אנשים פשוט איבדו שליטה.‬
‫רקדו בטירוף, הסתובבו כמו זומבים.‬
‫אני זוכר שראיתי אנשים דופקים את הראש ברצפה‬
‫עד שהתחילו לדמם‬
‫בגלל סמים כאלו או אחרים שהם לקחו.‬
‫ראית אנשים מסתובבים ומחלקים בגלוי אקסטזי.‬
‫אני זוכר שכיוונתי את הפנס שלי לפינות‬
‫וראיתי אנשים על ארבע, עושים סקס.‬
‫חוויה פגנית לגמרי.‬
‫ראיתי מהבמה, על קיר אחד של ההאנגר‬
‫כמה אנשים עירומים בשורה, ידיים על הקיר,‬
‫ושורה של אנשים מאחוריהם.‬
‫מה הם עשו?‬
‫איזו מילה תנ"כית תתאר את זה?‬
‫לא היו כללים. לחוקים, לאבטחה‬
‫לא הייתה משמעות.‬
‫"וודסטוק 99'"!‬
‫בנקודה הזאת בסרט התיעודי שלך,‬
‫הרחפן הנמוך נכנס ו…‬
‫בשלב הזה, דברים החלו להשתבש.‬
‫אני זוכר שמישהו אמר, "לעזאזל, מה זה?"‬
‫ואני זוכר שהסתכלתי דרך חלון המשרד‬
‫וראיתי משהו שנראה כמו שני אורות‬
‫שנכנסו לתוך הרייב.‬
‫וידעתי שיש לנו בעיה.‬
‫הם השתלטו על רכב.‬
‫חייבים לעצור את זה. זה ממש מסוכן.‬
‫אז ראיתי משהו שחשבתי שהוא במת ריקודים צפה,‬
‫כמו בימה שעומדים עליה 20-30 איש,‬
‫והתברר שזה היה רכב.‬
‫ירדנו לרחבה,‬
‫והגענו לרכב בערך במחצית הדרך.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫ואז התחלתי להבחין בטפיחות על הכתף.‬
‫כאילו, "חייבים לעצור את המוזיקה.‬ ‫הרכב חייב לצאת".‬
‫"לא הלילה. זה 'וודסטוק',‬
‫הכול…" הכול הלך כל כך טוב.‬
‫מאוכזב!‬
‫חייבים להוציא את הרכב מהמקום,‬
‫אחרת פאטבוי לא יוכל להמשיך.‬
‫ואנשים התחילו להשליך עליו דברים, ועליי.‬
‫זו לא אשמתי!‬
‫זה היה הרגע‬
‫שבו הכול התחיל להיראות קצת פחות כיפי.‬
‫לעזאזל. איזה בלגן.‬
‫התקרבתי לצד הנוסע ברכב,‬
‫וראיתי את הבחור שנהג.‬
‫ואפשר היה לראות שעיניו מזוגגות.‬
‫הוא לא באמת היה שם.‬
‫מטה פיקוד האבטחה.‬
‫אני זוכר שמישהו צרח שיש נשק.‬
‫זאת הייתה מצ'טה ישנה וחלודה.‬
‫אז נגשתי לדלת הצדדית, לפתוח אותה.‬ ‫היא נפתחה.‬
‫והדבר הראשון שראיתי היה‬ ‫בחורה שנראתה בת 15 או 16 אולי,‬
‫שהחולצה שלה הייתה מעל לחזה שלה,‬
‫והמכנסיים שלה היו מופשלים.‬ ‫היא הייתה מעולפת.‬
‫והיה איתה בחור שבדיוק לבש את מכנסיו.‬
‫הייתי המום. כל האוויר יצא לי מהגוף.‬
‫פועל במה לקח אותה אל מאחורי הקלעים,‬
‫והיא נלקחה באמבולנס.‬
‫אני לא יודע מה קרה לבחור שהיה ברכב,‬
‫אבל ניסינו לשחרר את ההילוכים‬ ‫ולהוציא את הרכב מהרייב.‬
‫איש לא ידע מה קרה שם.‬
‫מחריד לחשוב‬
‫שבזמן שכל האנשים האלו נהנו,‬
‫והניסיון שלי לגרום לכולם לאהוב זה את זה,‬
‫זה מה שקרה מתחת לאף שלנו.‬
‫אנשי הצוות שלי ואנשי חברת התקליטים‬
‫היו מזועזעים. ראיתי את זה בעיניים שלהם.‬
‫הם לא היו דרמטיים מדי.‬
‫יש בלגן רציני וזה לא בטוח.‬
‫"יש שם מכונית. אל תדאג לתקליטים שלך.‬
‫אנחנו נביא אותם. רק תיכנס למכונית.‬
‫אנחנו צריכים לצאת מכאן."‬
‫אדרנלין נשפך לי מהאוזניים.‬
‫עשיתי בדיוק מה שאמרו לי ורצתי.‬
‫נסענו ישר לשדה תעופה,‬
‫וישנו שם עד הטיסה שלנו למחרת.‬
‫"וודסטוק 99'"!‬
‫הבחורה ברכב, זה היה תוצר לוואי‬
‫של מה שהורשה להתרחש בכל הזמן שהיינו שם.‬
‫זה אמור היה להיות "וודסטוק".‬
‫אני חושב שעד אז,‬ ‫כולנו הבנו שזה לא "וודסטוק".‬
‫זה היה מה שזה היה, זה היה כאוס.‬
‫"וודסטוק"!‬
‫הכול באמת יצא מכלל שליטה.‬
‫עכשיו זה מסוכן. וזה מפחיד.‬
‫בשבת בלילה הכול התפוצץ.‬
‫זה נעשה מטורף ויום ראשון הגיע.‬
‫אנחנו יוצאים מכאן. אני חושב שנלך עכשיו.‬ ‫-כן.‬
‫תרגום כתוביות: דנה סבן‬