Giv en hånd til Bush!
Tusind tak!
Woodstock '99, dag et. Bum!
23.54.57
23.54.58
23.54.59
23.55.00
23.55.01
Hvis du ikke kan sove i nat, er der rave derovre i hangaren.
Fest hele natten.
Fredag den 23. var min 29-års fødselsdag.
Tillykke med fødselsdagen, kære Colin…
Jeg besluttede at tage til rave-hangaren med en flok fra vores produktionshold.
Ja.
Sådan. Åh!
Vi var så spændte.
Man kunne mærke energien, når man nærmede sig hangaren.
Den var sprængfyldt med 60.000 mennesker.
Det var som at se ind i helvedes første ring,
hvis den første ring var sjov.
Det var helt sindssygt.
Alle var mere eller mindre afklædte og helt væk på stoffer.
Vi er lidt høje.
På et tidspunkt kom en sød lille hippie-pige
med fe-vinger på hen til mig.
Hun siger, "Vil du have ecstasy?"
Selvom jeg vidste, jeg skulle arbejde dagen efter,
sagde jeg, "Klart, det er min fødselsdag."
EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Alle morede sig, men man kunne mærke det.
Det var ingen kontrol.
Rend mig.
Ingen der sagde, "Du må slappe lidt af."
Hundredtusindvis af mennesker,
de fleste er nøgne. Det kalder på problemer.
Det var ude af kontrol.
Du vidste ikke, hvad der ville ske.
BABSER GØR MIG GLAD
07.59.58
07.59.59
08.00.00
Jeg vågnede klokken otte og følte mig lidt underlig.
"Hvad er der galt med mig?"
Jeg kigger i spejlet, og mine øjne er på størrelse med billardkugler.
De er bare… Pwong. Enormt udvidede. Og jeg tænker, "Hold da op,
den ecstasy, jeg tog for fire timer siden, rammer mig nu."
"Og nu falder hammeren."
Jeg prøvede at gå i seng i en time for at brænde det af.
Men jeg rystede bare, tænkte, "Træk nu vejret roligt."
-"Du må af sted." -Du er sent på den.
Så jeg tog mit udstyr på, min walkie-talkie,
"Okay, Så tager vi på festival igen."
LØRDAG
Det var en surrealistisk ting at gå ind til.
Fredag havde det været smukt.
Dagen efter går man i affald til knæene.
Kan vi få din reaktion på toiletterne?
Det er bare ulækkert.
-Hvor ulækkert? -Må jeg bande…?
Åh! Det stinker.
-Ulækkert. -Intet toiletpapir.
-Det værste, jeg har set. -Har I prøvet dem?
Som om der ikke har været skyllet ud i et helt år,
og så træde ind i det. Ulækkert.
Vi må lukke døren. Mange tak. Jeg bliver syg.
Lørdag skulle være den største dag
på den største rockfestival i mange år.
Limp Bizkit, Kid Rock, Fatboy Slim.
Kom så, gutter. Afsted.
Men det er ikke, hvad nogen af os, der faktisk var der, husker det som.
Lørdag begyndte alt at falde fra hinanden.
Hallo?
Lokummerne var kun toppen af isbjerget.
På kontoret begyndte vi at høre historier
om flere sammenbrud i infrastrukturen omkring festivalen.
Vi møder op om lørdagen,
og må gå næsten en kilometer ned ad vejen.
Man måtte næsten skubbe sig igennem et lag af affald
på vej til scenen.
Man kan ikke fjerne alt affald.
Men det var, som om intet blev gjort.
Det var klamt.
Der var for få skraldespande,
og de var overfyldte.
Affaldsafdelingen var blevet skåret i budgettet.
Affaldshåndtering og sanitet blev outsourcet.
Så vi stolede på alle disse underleverandører.
Og om det drejede sig om mangel på folk, eller de blot tænkte,
"Vi er på festival. Giv den gas."
Desværre gjorde de ikke deres arbejde.
Woodstock, dag nummer to. Hav det sjovt.
Mere lyd på min guitar.
I kan smide jeres plastikflasker, når jeg starter denne plade.
Jeg var oppe i tårnet og så ned på scenen,
og jeg kunne se affald alle steder.
Og jeg sagde, "Det bliver Woodstock '99's ulykke,
det I kan se lige der."
"Fordi de unge bliver ikke glade."
"Vi tager os ikke godt nok af dem."
De ville have Woodstock-ånden
fra Woodstock '69.
Jeg var 27 på den oprindelige Woodstock,
og det var en af de vigtigste begivenheder i mit liv.
Det var fred og kærlighed.
Min mor var en stor del af Woodstock '69.
Hun var med til at skaffe mad til de gratis køkkener.
At se, så mange mennesker enes med hinanden
og tage sig af hinanden, ændrede mit liv.
Så jeg ville holde Woodstock '99 smuk.
Og jeg vidste, det blev en katastrofe, hvis vi efterlod skraldet på jorden.
Affaldshåndteringen?
Så jeg skaffede en masse affaldssække
og delte dem selv ud til folk.
Hun anede ikke, hvad hun satte i gang.
Skraldesække til jeres område.
Kom nu. Hjælp lidt til.
En person sagde,
"Jeg betalte 150 dollars for at være her. Du bør rydde op."
Og jeg sagde, "Dette er en anden slags Woodstock."
Måske får børnene ikke nok kærlighed. Måske opfører de sig sådan…
Det her er altså et kunstværk.
Kom nu. Få det op igen. Denne vej.
Når man er i et miljø som dette, og man ikke har nok infrastruktur
til at understøtte antallet af personer,
så falder tingene fra hinanden.
Hvis festivalen åbenbart er ligeglad, hvorfor skulle du så bekymre dig?
Bag kulisserne var arrangørerne af denne begivenhed uorganiserede.
Der skete så meget derude,
og Michael og John var ikke opmærksomme på
de logistiske problemer.
3 DAGE MERE MED FRED OG MUSIK
Vi er backstage på Woodstock '99 med tre,
meget glade fyre, tre initiativtagere.
Vi har Ossie Kilkenny, Michael Lang, John Scher. Hvordan går det?
I ser rigtig glade ud. Det går vist godt?
Det går helt fint. Vi er næsten halvvejs igennem.
Vi havde det godt.
Vi havde arbejdet et år på at planlægge det. Og det kørte.
Det virker godt organiseret. Det er godt sat sammen.
Der er ingen festival som Woodstock i verden.
Ja, der var problemer, men de var isolerede.
Ingen kom og troede, de ville komme til at bo
på et luksushotel.
Det er en succes.
Alt lever op til forventningerne.
LØGNER
Og det vigtigste er, at alle nyder det.
Man kan ikke se nogen sige noget negativt.
Røvhuller!
-Det er skidt. -Sådan noget pis.
De sidder der med skyklapper på. "Alt er godt."
Og positive overraskelser?
Ting, I måske ikke havde forventet ville gå så godt som de gjorde.
Jeg synes, vejret viste sig at være en fordel for os.
13.14.57
13.14.58
13.14.59
13.15.00
13.15.01
Dag et var varm. Men på dag to var det som en bageovn.
Der var meget beton.
Varm, bankende, Lawrence af Arabien-slags sol, der brager ned.
Okay. Er I klar?
Ja!
Okay.
Fra Detroit… Kid Rock!
Alle glæder sig til at høre Kid Rock.
Og det er det varmeste tidspunkt af årets varmeste dag.
Kid Rock kommer ud iklædt en pels.
Det første, jeg tænker, er, "Manden er sindssyg."
Han kaster den fra sig i bedste James Brown stil.
Brøler, "Mit navn er Kid!"
Kom så.
Jeg stod i udkanten af publikum.
Bandet gik amok, og publikum gik amok.
Det var varmt, hvor jeg stod, og jeg stod for mig selv,
så jeg kan kun forestille mig temperaturen i pitten.
Det må have været et helvede.
Jeg blev tildelt et telt umiddelbart ved siden af scenen.
FØRSTEHJÆLP
Solen brændte ned,
og fugtigheden og varmen var så høj, at selvom man stod stille,
så blev du gennemblødt af sved.
Folk besvimede af hedeslag,
og deres hud var helt udtørret.
Kan I se, hvor varmt det er?
Se hans ansigt. Det er så varmt.
Jeg kan ikke mærke mine ben.
Mere end 1.000 mennesker er blevet behandlet for dehydrering
på Woodstock '99-musikfestivalen i New York.
Det var ikke barneleg. Jeg havde totalt undervurderet det.
Jeg sagde til mig selv, "Vi er på spanden."
Vand!
Giv dem noget vand, for helvede.
Vand!
Folk prøvede desperat at finde skygge, hvor de kunne.
Det var som det dyrebareste på planeten,
og folk søgte efter skygge overalt.
Man kunne ikke flygte fra varmen.
De havde ikke givet muligheden.
Hvad siger det om arrangørernes mening om et barn, der betaler dem penge
for at få denne vidunderlige Woodstock-oplevelse?
Hvad? De vil sgu da skide på dig.
15.57.57
15.57.58
15.57.59
15.58.00
Denne lille ottekant giver mig adgang mange steder.
Lige bag mig, forbi de stærkt befæstede porte,
ligger backstageområdet.
I backstageområdet var der god stemning. Vi havde masser af trailere,
der var veludstyrede. Vi havde kokke.
På et tidspunkt havde vi en stor grillfest.
De blev behandlet godt.
Hvad så?
Jeg ankom lørdag i en limousine.
Der var en stor ting, vi alle skulle underskrive.
Det føltes mere som at gå op ad en rød løber
end at ankomme til en festival.
Der var sponsorprodukter overalt.
Budweiser-øl. Du ser Woodstock '99! Whoo!
Der er et sted, der giver Converse væk, hvis du vil score noget.
Klart.
Tak for de fede ting.
Fred og kærlighed er lig med ren kapitalisme.
Lad os kalde en spade for en spade. Helt ærligt.
Der var ikke den "fred og kærlighed,"
og "vi har det samme mål," fornemmelse.
Vi blev virkelig forkælede på Woodstock. Men hvis du gik over muren så…
var der 40 grader varmt. De står på hård asfalt.
Giver otte dollars for en burrito.
De unge bliver flået.
Og om lørdagen havde de fået nok.
Så begyndte at kaste ting efter os for første gang.
Pludselig sigtede koncertgæster efter os. De skød efter MTV.
Folk kaster nu med hatte og andre ting.
De vidste, vi sendte live. De gjorde det med vilje.
Fedt nok. Nu ser vi Woodstock '99, når det er bedst.
Man kunne høre mønter eller et batteri,
der ramte rundt omkring os.
Jeg skal se ud mod tårnet.
Jeg kan ikke se på publikum for at undgå en sten, der kommer mod mig.
Det var skræmmende.
Vi følte os som en målskive.
Vi repræsenterede noget for dem, som de hadede.
Jeg er træt af Backstreet Boys på MTV.
-Det er røvsygt… -Giv den bare gas.
Det gør jeg også. Jeg hader…
Så ved vi det.
Her er The Backstreet Boys.
I slutningen af 90'erne var MTV indbegrebet af, hvordan musikindustrien
udviklede sig fra Woodstock '69 til Woodstock '99.
Det handlede ikke længere om revolution. Det handlede mere om "Køb min T-shirt."
Joey McIntyre. "Stay the Same." Køb den.
Rockfans bryder sig ikke om MTV studieværter.
De var ansigtet på en musikindustri
der frøs deres musik ude.
"I sælger ud," eller "industrien ødelægger
det for os. Vi vil være fri."
HOLD PENGEMÆNDENE VÆK FRA VORES MUSIK
Skrid ad helvede til.
Jeg ved ikke, om det var et generationsskifte
i ungdomskulturen, men de havde fået nok.
Backstreet Boys.
Folk var rasende.
En fyr prøvede at brænde mig på røven med en cigar.
Og der er ikke nok vagter.
Der var ikke nok vagter til 250.000 mennesker.
Vagterne var en joke.
Børn med gule T-shirts.
FREDSPATRULJE
I 1999 var jeg stadig 18 på det tidspunkt.
Jeg lavede graffiti, scorede piger,
gik på diskoteker og alt det der.
En fyr sagde, "Hej, skriv jer op her,
så kan I blive vagter på Woodstock '99."
"Vi betaler 500 dollars."
Bare, "Underskriv denne formular, så er du ansat som vagt."
Vi var nærmest i chok, og spurgte,
"Os? Virkelig?" Du ved, "Er du sikker?"
De skulle ikke bære uniform eller våben.
Vi ønskede Ikke nogen indblanding fra regeringen,
politistaten, eller sådan noget. Så de vagter, vi hyrede,
var ikke bevæbnede. De var en fredspatrulje.
FREDSPATRULJE
Hvad siger Woodstock jer?
For mig er det penge, sex og tøser.
De fyre har virkelig fanget Woodstocks ånd.
Vi mødte folk hjemme fra Brooklyn, som vi kendte.
Jeg sagde bare, "Hvem har en joint? Lad os ryge."
Ingen gjorde, hvad de skulle.
Der kom en hen til mig og spurgte, hvad den T-shirt gjorde for mig.
Da jeg var opportunist, sagde jeg "Lige hvad du har lyst til."
Det gjorde den jo ikke. "Kan den få mig backstage?"
"Ja, det kan den." "Vil du sælge den?"
"Fire hundrede dollars." "Jeg tager den." Jeg har en anden i tasken.
Det var latterligt. Man tænkte, "Hold op. Sikke en joke."
"Vi kan godt se, hvad der vil ske."
17.30.00
17.30.01
17.30.02
17.30.03
17.30.04
Kom så!
Vis os dem.
Midtvejs på festivalen
indså mange, at de kunne gøre, hvad de ville
uden frygt for konsekvenser.
Flot sommerfugl.
Mange tak.
-Hej. -Kæl lidt med pigen.
Jeg begyndte at se store grupper af fyre, der omringede kvinder,
messer dem ind i hovedet for at tage deres bikinitoppe af.
Gruppepsykologien ser lidt farlig ud her.
Giv hende lidt plads. Hun er bange.
-Ja. Kan I give mig plads? -Vær søde? Hun kvæles.
En ung kvinde havde lige crowdsurfet hen over folk.
Jeg sagde, "Hvordan var det?"
Jeg tænkte, at det var sjovt. Og hun siger, "Nu hader jeg alle mænd."
Der er folk, der bare prøver at bære dig
og flytte dig videre, som de bør.
Men der er lige så mange mænd, der rager dig på brysterne,
eller tager dig på numsen.
Og jeg var ung. Jeg var 14.
Jeg havde aldrig, du ved, følt andres hænder de steder.
Fra lørdag hørte jeg nogle rapporter om,
at kvinderne blev skubbet rundt.
Men der var mange kvinder, der frivilligt havde deres toppe af.
Så kommer man ind i en mosh pit, og man bliver crowdsurfet.
Rørte nogle ved deres bryster? Ja. Det gjorde de nok.
Hvad kunne jeg have gjort?
Næppe noget som helst.
Når man ser tilbage på det, er det trist, at i 90'erne
var de ting, som de var der, og det blev accepteret.
Hele weekenden var der en mangel på respekt.
Manglende respekt fra arrangørerne til os.
Manglende respekt fra deltagerne til stedet.
Manglende respekt af mænd til kvinder.
Så en masse vrede og fjendtlighed byggede sig op.
Det var det vildeste.
17.57.57
18.57.58
18.57.59
18.58.00
18.58.01
Limp Bizkit i aften.
Lad os håbe, vi undgår grimme skader i aften.
Men jeg tvivler.
Jeg håber, de har bårer og bandager på lager.
Jeg var en stor fan af Limp Bizkit, og vi glædede os til at se dem.
De er vist glade for at se Limp Bizkit.
I det øjeblik var de et af de største bands i verden.
Kan I få gang i dem, få dem til at gå helt amok?
Det var deres store øjeblik. For mig var Limp Bizkit den største årsag til
at de unge tog på denne pilgrimsrejse
til midten af New York.
Limp Bizkit fansene kom ikke fra elitistiske grupper.
Det var helt almindelige rockfans.
Og de var de svages forkæmpere.
Det handler om nookie!
Deres store sang var "Nookie".
Skal der være fest? Så er jeg helt med på den.
"Nookie" overtog sommeren, og alle sang den hele tiden.
Fred Durst førte sig ikke frem.
Han var en af os. Han havde DC-trøjer på.
Han tog sin kasket omvendt på. Og du kunne relatere til ham.
Det var fedt, at de var så ligeglade med alt.
Vi ses i fængslet.
Han var en slags ballademager. Fik altid…
Fik folk til at gøre dumme ting.
Nå, Woodstock, det har været en stille eftermiddag.
Men ved I hvad? Det er slut med det.
Vi står ved scenen.
Efter det, vi havde været igennem med Korn…
FREDSPATRULJE
havde vi lidt bange anelser.
Okay, folk er måske på dag to i deres flerdages søvnfri event.
Mange flere stoffer. Meget mere alkohol. Hvad sker der?
Den eneste ene…
Limp Bizkit!
Når du går ud på scenen, og 250.000 mennesker
kigger op på dig,
og du kan gøre sådan her, og de alle… Du er som en dirigent.
Er I klar til at komme i gang?
Og de er dit orkester.
Okay, alle sammen. Fra front til bagved sådan her.
Og det gjorde Fred. Han flyttede dem bare rundt.
Lige sådan her. Op med jer, alle sammen!
Mosh pitten var helt vild.
Som en sulten ung journalist,
så jeg dette som en rigtig god mulighed.
Der er ikke en anden journalist,
der tør vove sig derind.
Jeg går ind.
Er I klar? Så kom op!
Jeg var i mosh pitten. Jeg talte i mikrofonen,
og skubbede folk væk fra mig.
Jeg står i mosh pitten omkring 30 meter fra scenen.
Jeg er blevet ramt i hovedet med en frisbee, en sko.
Dave Blaustein, ABC News.
Publikum bølgede. De var næsten én organisme.
Sikke en masse skøre skiderikker derude.
Den var en spænding opbygget i publikum.
Som en håndgranat.
Det her ser sindssygt ud.
Under "Break Stuff" eksploderede håndgranaten.
Jeg har et spørgsmål til jer.
Der er en lille indledning. "Hvor mange af jer kan lide NSYNC?"
Og du hører, "Buh!"
Hvor mange af jer her vågnede op en morgen
og besluttede, at det ikke var en af de dage,
og at I vil smadre noget?
"Dette er en af de dage, alle sammen, hvor alt er noget lort."
…hvor alt er noget lort.
"Og du vil bare smadre noget."
Man kan se Fred Dursts id, ego,
og superego kæmpe mod hinanden på scenen.
Man kan se hans ansigtsudtryk,
"Hold da kæft."
Der var hans superego.
"Slap af, Fred. Bare vær god. Gør ikke noget skørt."
Men så har du id'et, der siger: "For helvede. Lad os gøre det."
Tid til at grave dybt.
"Tag al den negative energi…"
…og få det pis ud af dit skide system.
Har du pigeproblemer? Har du drengeproblemer?
Har du forældreproblemer? Har du chefproblemer?
Har du jobproblemer?
Det var, som om Fred forstod, hvad vi alle gik igennem,
og talte til alle i det publikum.
Forstår I mig, Woodstock?
Okay. Lad os få det ud.
Og så skal han lige sige,
"Når denne sang går amok, skal I gå amok."
Og det var det. Petroleum, tændstik. Bum!
Det gik fra, "Vi har en dejlig dag."
Til, "Vi smadrer alting. Går helt amok."
De hopper op på hinanden. Folk bliver trampet ned,
blodige hoveder. Det er som et lazaret. Det er ren krig.
Jeg står ved barrikaden, der beskytter scenen,
og kommer i tanke om,
at min ven Chris er ved lydtårnet.
Jeg stod ved lydtårnet
og kunne føle alle de folk omkring os.
Det var skræmmende.
Vi var måske ti fyre på en ø.
Omringet af et publikum, der var gået helt amok.
Lydgutterne havde hængt et skilt op derude,
hvor der stod, "Alamo."
Folk begynder at slå på krydsfinerpladerne.
Det næste, man ser, er hænder på toppen af pladerne.
Så ser man hoveder, folk skubber hinanden op.
Min puls stiger voldsomt. Det var skræmmende.
Det er som en scene, hvor zombier kommer over muren.
Folk gyngede frem og tilbage,
der var krydsfiner, og de flåede det af.
Jeg tænkte, "Pis." Man kunne se, at lydtårnet rystede.
Det var som et synkende skib.
Fyrene i lydtårnet udsendte et SOS.
Jeg har brug for hjælp. Træk dine folk ud derfra.
Jeg og mange af de andre sikkerhedsvagter
sprang over barrikaden for at komme frem til dem.
De kom fra barrikaden. De så os.
De sagde, "Kom så. Vi evakuerer." Og så skred vi.
Jeg kan ikke rigtig huske det, bortset fra at hoppe over barrikaden,
og føle at menneskehavet opslugte os.
Lad mig høre noget larm!
Jeg så til fra scenen.
Fred hidsede publikum op.
Og jeg så, at det først blev mere og mere uregerligt,
og så kom helt ud af kontrol.
Det ville være nemmere, hvis de bare viste os deres penisser,
og fik det ud.
Jeg føler, vi ser en dokumentar på Discovery Channel.
Lad os håbe, at de bliver ramt mellem benene,
og at de ikke yngler.
Først var det sjovt.
Så viste det sig, at jeg måtte væk derfra.
Nu var det ikke sjovt længere.
Jeg troede virkelig, jeg skulle dø der.
At min mor vil se i nyhederne, at jeg var død på Woodstock.
Jeg så en pige blive ramt i hovedet af en glasflaske.
Vagterne, til deres ære, springer ind og får hende ud.
Jeg følger med dem ind i det medicinske område,
og det, jeg så, var utroligt skræmmende og chokerende.
Jeg så blod på jorden. Jeg så nogen få klammer i hovedet.
Jeg så folk med drops.
Nogle så ud, som om de havde et brækket ben.
Jeg så mennesker ligge på bårer, og deres kroppe så næsten livløse ud.
Jeg behandlede seks, syv patienter ad gangen.
Vi brugte alt, vores udstyr, vores materialer, vores forsyninger.
Alt var væk. Jeg sagde til mig selv, "Mand, jeg er færdig."
"Slut, jeg skrider."
Hej, Woodstock. Kom så i gang!
Fred Durst ville ikke stoppe dem.
Han gik med. Han hoppede op på et bræt og prøvede selv at crowdsurfe.
Han svajer som Jack Sparrow med lopper.
Han kører… Jeg tænker, "Hvad laver han?"
Jeg havde aldrig trukket stikket på en koncert før.
Woodstock 1999!
Jeg gik hen til produktionschefen og sagde, "Fred, vi slutter her."
Lad os slappe lidt af.
Folk er kommet til skade. Jeres brødre og søstre.
Limp Bizkit er ude.
Fred, har du nogensinde set sådan noget i dit liv?
Jeg har aldrig lavet sådan noget i mit liv.
Hvor uhyggeligt var det, da de begyndte at
rive krydsfiner fra tårnene?
Åh gud. Manner, det er ikke vores skyld.
Det er alt, jeg kan sige. Det var utroligt. Det var fedt.
Jeg tog ikke højde for, hvilken idiot Fred Durst er.
Han nød det.
Fred kunne have dæmpet dem ned på et øjeblik.
Men i stedet kørte han publikum op.
At pege fingeren på Fred er det sidste, nogen bør gøre.
Der er ikke en måde at kontrollere 300.000 mennesker på.
Det bedste, han kunne gøre, var at lave det bedst mulige show.
Og det gjorde han.
Du kan ikke bebrejde Limp Bizkit for at være Limp Bizkit.
Skal man bebrejde en bjørn for at være en bjørn?
Jeg mener, Limp Bizkit er, hvad det er.
Lørdag aften var det første gang, jeg følte mig i fare.
Det føltes, som om vi byggede op til noget grimt.
Og så blev det eneste spørgsmål, bare, hvad? Hvornår? Hvor?
Der var kun ét sted at holde festen i gang.
Det var i rave-hangaren.
00.44.57
00.44.58
00.44.59
00.45.00
00.45.01
Der var en ildevarslende følelse.
Jeg hørte hele tiden, at fans havde revet vægge ned.
Nu kom alle disse folk ind til mig
for at hygge sig med mig.
Titusindvis af mennesker.
For hver person, du havde i bygningen,
var der fire andre, der ville ind.
Du kan forestille dig, hvor farligt det var.
Kom så.
Fatboy Slim skulle spille.
Jeg havde siddet og hørt folk sige,
"Det er lidt kaotisk derude."
Ingen havde fortalt mig, at der var sket noget,
at der havde været vold.
Da jeg går op på scenen, tænker jeg kun,
"Det er et stort øjeblik."
"Prøv at holde energien oppe, så den passer til publikum."
Starter med "Fatboy Slim is Fucking in Heaven."
Lidt af et dristigt udsagn…
Bare for at få alles opmærksomhed.
Folk står og venter på, at der sker noget,
og pludselig hopper alle folk rundt.
Jeg kan lide kaos og at være midtpunktet for det.
Der var helt sikkert kaos.
På Woodstock '99,
slog ravet nok bare fast, hvilken tilstand publikum var i,
og hvad de var ude efter.
Folk var bare ude af kontrol.
De dansede som vilde, og gik rundt som zombier.
Jeg kan huske, at jeg så folk, der hamrede hovedet ned i gulvet
indtil de blødte,
på grund af de stoffer de havde taget.
Du så åbenlyst folk gå rundt og dele ecstasy ud.
Jeg kan huske, at jeg lyste ind i hjørnerne
og så folk på alle fire, der havde sex.
En hedensk oplevelse.
Oppe fra scenen så jeg over på en væg i hangaren,
at en række nøgne personer stod med hænderne op ad væggen
og en række mennesker stod bag dem.
Hvad lavede de?
Hvilket bibelsk ord vil du have for det?
Der var ingen regler. Love og sikkerhed
betød ikke rigtigt noget.
Woodstock '99!
Dette er det punkt i din dokumentarfilm,
hvor den lavtflyvende drone kommer…
Herfra begynder det at gå galt.
Nogen ved siden af mig sagde, "Pis. Hvad er det?"
Og jeg husker, at jeg så ud ad vinduet
og så, hvad der lignede et par lys,
der var på vej ind i rave-hangaren.
Jeg vidste, vi havde et problem.
01:54:57
01:54:58
01:54:59
01:55.00
01:55.01
De har stjålet et køretøj.
Vi må stoppe det. Det er enormt farligt.
Så så jeg noget, jeg troede var en slags flydende danseplatform,
en slags podie, med omkring 20 eller 30 personer på.
Som viste sig at være en varevogn.
Vi gik ned til gulvet
og mødte bilen, da den var halvvejs ind i bygningen.
Hold da kæft!
De prikkede mig på skulderen.
"Vi må stoppe musikken. Vognen skal ud herfra."
"Åh, nej. Ikke i aften. Det er jo Woodstock. "
"Det er bare…" Det gik så godt.
Skuffet!
Vi må få vognen ud af hallen,
ellers kan Fatboy ikke fortsætte.
Og folk begyndte at kaste ting efter ham og mig.
Det er ikke min skyld.
Det var på det tidspunkt,
da alt begyndte at se mindre sjovt ud.
Pis også. Hvor er det åndsvagt.
Jeg gik op på passagersiden af bilen,
og jeg kunne se en fyr køre.
Og man kunne se hans øjne, de var tomme.
Han var ikke rigtigt til stede.
Vagthavende sikkerhedschef.
Jeg husker, nogen skreg, at der var et våben.
Det var en af de gamle, rustne macheter.
Så jeg prøvede at åbne døren. Den gik bare op.
Og det første, jeg så, var en pige, der måske var 15 eller 16,
som… Hun havde bare sin trøje over brysterne,
og hendes bukser var trukket helt ned. Hun var bevidstløs.
Og der var en fyr sammen med hende, der tog sine shorts på igen.
Jeg var chokeret. Det var forfærdeligt.
Sceneteknikeren tog hende backstage,
og hun kørte væk i ambulance.
Jeg ved ikke, hvad der skete med fyren,
men vi prøvede at sætte bilen i frigear og få den ud af hangaren.
Ingen anede, hvad der lige var sket.
Det er skrækkeligt at tænke på,
at midt mellem alle de mennesker, der havde det sjovt
og mig der ville få alle til at elske hinanden,
at det foregik lige under vores næser.
Hele mit hold og pladeselskabet
var helt fra den. Jeg kunne se det i deres øjne.
De var ikke overdramatiske.
Folk går amok, og der er ikke sikkert at være.
"Der står en bil derovre. Tænk ikke på dine plader."
"Vi tager pladerne. Kom ind i bilen."
"Vi må væk herfra."
Der kommer adrenalin ud af mine ører.
Jeg gjorde, som jeg fik besked på og løb.
Vi kørte ud til en lufthavn
og overnattede i lufthavnen indtil vores fly kom næste dag.
Woodstock '99!
Den pige i vognen var et resultat af,
hvad der blev tilladt, mens vi var der.
Det burde være Woodstock.
På det tidspunkt indså vi, at det ikke var Woodstock.
Det var… Det var bare kaos.
Woodstock! Whoo!
Det er virkelig ude af kontrol nu.
Farligt. Og det er skræmmende.
Lørdag aften brød helvede løs.
Det blev helt skørt. Og nu ventede søndagen.
Vi bliver nødt til at komme væk nu.
Tekster af: Hans Martin Jensen