To byla kapela Bush.
Díky!
Tím končí první den Woodstocku 99. Bum!
23:54:57
23:54:58
23:54:59
23:55:00
23:55:01
Jestli nebudete moct spát, tamhle v hangáru se koná rave.
Můžete pařit do rána.
V pátek 23. jsem měl 29. narozeniny.
Hodně štěstí, zdraví, drahý Coline…
S částí produkčního týmu jsme se rozhodli zajít do hangáru na rave.
Jo!
Ty ses ale rozjel!
Jdeme na to!
Byli jsme strašně nadšení.
Jak jsme se blížili, energie z hangáru přímo sálala.
Jdeme na to!
Mačkalo se tam 60 000 lidí.
Připomínalo to tam první kruh pekla,
který si ale všichni užívali.
Byla to šílená pařba.
Všichni byli více či méně svlečení a absolutně sjetí.
Jdeme na to!
Jsme trošičku zhulený.
V jednu chvíli ke mně přišla
roztomilá hipísačka s vílími křídly
a nabízela mi extázi.
I když jsem věděl, že další den musím pracovat,
šel jsem do toho, když už jsem slavil ty narozeniny.
Jdeme na to!
DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Všichni se bavili, ale nemohlo to dopadnout dobře.
Dav si dělal, co chtěl.
Naser si.
Nebyl tam nikdo, kdo by je usměrnil.
Stovky tisíc povětšinou nahých lidí
na jednom místě prostě nevěstí nic dobrého.
Naprosto se to vymklo z rukou.
Nikdo netušil, co přijde dál.
KOZY MI DĚLAJÍ RADOST
Probudil jsem se v osm ráno a cítil se nějak divně.
Říkal jsem si, co to se mnou je,
a při pohledu do zrcadla jsem zjistil, že mám zorničky jako pingpongáče.
Byly prostě… roztažené po celém oku. V tu chvíli jsem si uvědomil,
že začala fungovat ta extáze, kterou jsem si v noci vzal,
a že mě čeká zajímavý den.
Chtěl jsem se z toho vyspat, tak jsem ještě zalezl do postele.
Byl jsem ale úplně roztřesený a jen jsem se to snažil nějak rozdýchat.
Jdeš pozdě.
Nahodil jsem na sebe výstroj, popadl vysílačku
a vydal se zpátky na festival.
SOBOTA
Byl to pěkně bizarní pohled.
V pátek to tam vypadalo nádherně.
V sobotu byla všude kolem jenom špína.
Můžete nám říct svůj názor na kadibudky?
Je to fakt hnus.
- Jak moc? - Můžu nadávat?
No jo! Už to cítím!
- Nechutný. - Není tam toaleťák.
- Větší hnus jsem ještě neviděla. - Byl tam už někdo?
Jako by někdo rok nesplachoval
a vy jste v tom pak museli chodit.
Budeme to muset zavřít. Díky moc. Já z toho snad vrhnu šavli.
Sobota měla být nejlepším dnem
toho největšího rockového fesťáku celé dekády.
Měli hrát Limp Bizkit, Kid Rock a Fatboy Slim.
No tak, lidi. Makám!
Všichni na ten den ale vzpomínáme z úplně jiných důvodů.
V sobotu se to začalo vymykat z rukou.
Haló?
Kadibudky byly jenom špička ledovce.
U nás v kanceláři jsme začali slýchat zkazky o tom,
že v různých částech festivalu začala selhávat infrastruktura.
V sobotu jsme dorazili dělat ochranku.
Čekal nás asi kilometrový výšlap po přistávací dráze.
Abychom se dostali na naši stage, museli jsme se probrodit
nánosem odpadků.
Jasně, člověk nemůže posbírat všechno, ale tohle se ani nikdo nesnažil uklidit.
Bylo to tam nechutný.
Když už jste náhodou narazili na nějaký koš,
stejně už přetékal odpadky.
Škrtům v rozpočtu neunikla ani úklidová četa.
O odpadky a kanalizaci se staraly externí firmy.
Byli jsme závislí na subdodavatelích.
Těžko říct, jestli neměli dost lidí, nebo si prostě řekli,
že si taky půjdou zapařit,
ale na každý pád neodváděli svoji práci.
Přišel druhý den Woodstocku. Užijte si ho.
Pořádně mi zesilte kytaru.
Až začnu hrát, klidně si mě těma plastovýma flaškama zasypte.
Stála jsem ve věži nad stagí
a všude jsem viděla jenom odpadky.
A říkala jsem si, že na tohle Woodstock 99 doplatí.
Na všechen ten svinčík.
Věděla jsem, že ty děcka nebudou mít radost,
že je takhle zanedbáváme.
Chtěly okusit ducha Woodstocku
z roku 1969.
Na původním Woodstocku mi bylo 27
a byla to jedna z nejvýznamnějších událostí mého života.
Celý se točil kolem míru a lásky.
Moje máma na Woodstocku 69 hrála důležitou roli.
Pomáhala se získáváním jídla pro tamní kuchyně.
Když jsem viděla, jak se tolik lidí vzájemně stará
jeden o druhého, změnilo mi to život.
Takže jsem chtěla, aby i Woodstock 99 byl tak nádherný.
Věděla jsem, že pokud s těmi odpadky něco neuděláme,
čeká nás katastrofa.
Kde je úklidová četa?
Sama jsem si teda vzala několik pytlů na odpadky
a vyrazila je rozdat lidem.
Netušila, do čeho se pouští.
Pytle na odpadky pro váš úsek.
No tak, pojďte nám pomoct.
Odsekli mi, ať si to uklidím sama, že dali 150 dolarů za lístek.
Tak jsem řekla, že takový si Woodstock nepamatuju.
Možná těm děckám chybí láska. Možná se tak chovají, protože…
Hej! Tohle je umělecké dílo.
No tak. Otočte to zpátky. Spodek je tady.
Když se nacházíte v takovém prostředí
a nemáte dostatečnou infrastrukturu pro tolik lidí,
začne se vám to sypat jako domeček z karet.
Když to má na háku pořadatel, proč by na tom mělo záležet vám?
V organizaci festivalu byly pěkné zmatky.
Na místě se toho dělo tolik,
že si Michael ani John problémů s logistikou
vůbec nevšímali.
TŘI DNY MÍRU A HUDBY
Nacházíme se v zákulisí Woodstocku 99
spolu se třemi jeho vysmátými šéfy. Mám tu Ossieho Kilkennyho,
Michaela Langa a Johna Schera. Jak to jde?
Podle vašich úsměvů soudím, že dobře.
Všechno jde jako na drátkách. Už jsme skoro v půlce.
Bavili jsme se.
Na organizaci jsme strávili celý rok. A všechno to nakonec vyšlo.
Vypadá to tu vážně dobře zorganizované.
Žádný podobný festival na světě nenajdete.
Samozřejmě jsme měli problémy, ale byly to ojedinělé případy.
Nikdo tam nepřišel s tím, že se ubytuje v luxusním hotelu.
Je to úspěch. Všechno nám vychází podle očekávání.
LHÁŘ
A nejdůležitější je, že si to tu všichni užívají.
Nikdo o festivalu neříká nic negativního.
- Hajzlové! - Je to na hovno.
- Je to hrůza. - Na hovno.
Seděli tam s klapkami na očích a tvrdili, že všechno vychází.
Co vás příjemně překvapilo?
Něco, co dopadlo líp, než jste čekali.
No, myslím, že počasí nám vyšlo opravdu skvěle.
13:14:57
13:14:58
13:14:59
13:15:00
13:15:01
První den bylo horko. Ale ten druhý byla úplná výheň.
Všude byl beton.
Slunce pařilo jako někde na Sahaře.
Chcete si zapařit?
Jo!
Tak jo.
Z Detroitu k nám zavítal… Kid Rock!
Všichni byli natěšení na Kida Rocka.
Byla zrovna nejparnější část nejparnějšího dnu v roce.
A Kid Rock vyšel na stage v kožichu.
Jako první mě napadlo, že mu muselo přeskočit.
Pak ho odhodil jako James Brown…
a zařval: „Já jsem Kid!“
No tak!
Stál jsem na straně mimo dav.
Kapela to roztáčela a lidi šíleli.
Kolem mě nikdo nebyl a umíral jsem vedrem,
takže ani nechci vědět, kolik stupňů bylo v kotli.
Tam to muselo být jako v peci.
Umístili mě do stanu hned vedle stage.
PRVNÍ POMOC
Slunce pražilo
a bylo takové vlhko, že i když jste stáli na místě,
vařili jste se ve vlastních šťávách.
Přinášeli nám lidi, kteří ztratili vědomí z úpalu.
Na omak měli úplně suchou kůži.
Vidíte, jaký je vedro?
Jen mrkejte na jeho obličej.
Už vůbec necítím nohy.
Na hudebním festivalu Woodstock 99 ve státě New York
už ošetřili přes tisíc lidí kvůli vyčerpání a dehydrataci.
Nebyla to procházka růžovým sadem, naprosto jsem to podcenil.
Říkal jsem si, že jsme fakt v prdeli.
Vodu!
Dejte jim sakra napít.
Voda!
Lidi zoufale hledali stín, kde to jen šlo.
Nedostatkovější zboží v tu chvíli neexistovalo.
Hledali ho kdekoliv.
Návštěvníci se neměli kam schovat, chápete?
Pořadatelé nic nezařídili.
Jaký z toho asi mají pocit děcka, co zaplatily,
aby si mohly zažít úžasného ducha Woodstocku?
Mají z toho pocit, že jsou vám naprosto ukradený.
15:57:57
15:57:58
15:57:59
15:58:00
Tento osmiúhelník mi tu poskytuje mnoho výhod.
Za tímto neproniknutelným plotem se nachází areál pro umělce.
V zákulisí vládla úžasná atmosféra. Stála tam spousta pohodlných přívěsů
na převlékání. Měli jsme tam i kuchaře.
V jednu chvíli jsme uspořádali velkou grilovačku.
Umělci se měli skvěle.
- Jak je? - Dobře.
Já přijel v sobotu limuzínou.
Podepisovali jsme tam nějaký velký kus dřeva.
Cítil jsem se spíš jako na červeném koberci
před předáváním nějakých cen než jako na fesťáku.
Měli snad milion sponzorů.
Budweiser. Sledujete Woodstock 99!
Tamhle se rozdávají Conversky, jestli nějaký chceš.
To si piš.
Díky za ty věci zadara.
Mír a láska jako kapitalistická komodita.
- No jo, no. - Nalijme si čistého vína.
Vůbec jsem z toho necítil mír a lásku
ani žádnou pospolitost.
Nás si na Woodstocku hýčkali, ale jakmile jsme zašli za tu zeď…
Bylo 38 stupňů, lidi stáli na asfaltu a za burrito po nich chtěli osm babek.
Úplně je sdírali z kůže.
V sobotu už byli pěkně naštvaní.
V tu chvíli po nás poprvé začali házet věci.
Návštěvníci si tu zlost zničehonic začali vylévat na štábu z MTV.
Lidi po nás začali házet čepice a další věci.
Věděli, že vysíláme živě. Přesně o tom jim šlo.
Super. Tohle přesně vystihuje Woodstock 99, vážení.
Každou chvíli bylo slyšet, jak se od pódia odrazila nějaká mince nebo baterka.
Musel jsem se dívat směrem ke věži.
Nemohl jsem si dávat pozor, jestli po mně někdo nehodil kámen.
Bylo to děsivý.
Cítil jsem, že po mně jdou.
V jejích očích jsme představovali něco, čím pohrdali.
Ti Backstreet Boys mě na MTV Live už fakt štvou.
- Stojej za hov… - Nemusíš se držet zkrátka.
Nedržím. Nenávidím je.
To jsou mi věci.
Přivítejte Backstreet Boys.
Koncem 90. let MTV představovala to, co se s hudebním průmyslem stalo
mezi Woodstockem 69 a 99.
Už to nebylo o žádné revoluci. Všichni chtěli jenom prodat svoje trika.
Nenechte si ujít „Stay the Same“ od Joeyho McIntyrea.
Fandové rocku moderátory z MTV nevnímali jako spojence.
Staly se z nich tváře obřího korporátu,
který mohl za úpadek hudby.
Bylo to samé: „Zaprodali jste se,“
a „Korporáty všechno zničí.“
DEJTE TY KORPORÁTNÍ PRACKY OD NAŠÍ HUDBY
Naserte si.
Nevím, jestli došlo k nějakému generačnímu posunu,
ale bylo vidět, že už toho prostě mají dost.
Backstreet Boys.
Lidi byli naštvaní.
Jeden chlap se mi pokusil popálit zadek doutníkem.
Festivalová ochranka na to nestačila.
Na 250 000 návštěvníků prostě neměli dost lidí.
Tamější ochranka byla k smíchu.
Byly to děcka ve žlutých tričkách.
MÍROVÁ HLÍDKA
V roce 1999 mi bylo teprve 18.
Dělal jsem graffiti, honil sukně
a vymetal noční kluby, jak už to tak člověk v tom věku dělá.
Jednou za náma přišel jeden chlap s tím,
že potřebuje ochranku na Woodstock 99.
A že nám za to dá 500 babek.
Stačilo podepsat papír a byla z vás ochranka.
Zmateně jsme se podívali za sebe,
abychom se ujistili, že se opravdu ptá nás.
Nechtěli jsme žádné uniformy ani zbraně.
Žádné vládní vlivy
nebo prvky policejního státu. Naše ochranka
nebyla ozbrojená. Byly to mírové hlídky.
BUFET PRO VIP
MÍROVÁ HLÍDKA
- Co pro vás znamená Woodstock? - Prachy, sex a buchty.
Tady pánové dokonale vystihli ducha Woodstocku.
Potkali jsme se tam se známými z Brooklynu.
Hned jsem se ptal, kdo si půjde zahulit.
Od samého začátku nikdo nedělal, co měl.
Někdo se mě zeptal, kam všude ho to triko dostane.
A já mu vypočítavě řekl, že kamkoliv bude chtít,
i když to byla lež.
„I do zákulisí?“
„Jasně.“ „A neprodáš mi ho?“
Prodal jsem mu ho za 400 babek, protože jsem měl další v batohu.
Bylo to směšný, absolutně k smíchu.
Asi víte, kam tím směřuju.
17:30:00
17:30:01
17:30:02
17:30:03
17:30:04
No tak! Jo!
Ukaž je.
Zhruba v polovině akce
si hodně lidí uvědomilo, že si může dělat, co chce,
a vůbec nic se jim za to nestane.
Pěknej motýl.
Děkuju mnohokrát.
- Hej. - Zasloužila by masáž.
Začal jsem vídat, jak skupiny chlapů obkličují ženy
a skandují, aby si sundaly vršek od plavek.
Tohle se trochu vymyká z rukou.
Odstupte trochu, hoši. Děsíte ji.
- Jo, jste dost blízko. - No tak, vždyť se udusí.
Viděla jsem, jak se jedna holka projela po davu.
Zeptala jsem se, jaké to bylo. Vypadalo to totiž úžasně.
A ona mi na to řekla, že teď nenávidí všechny chlapy.
Byli tam lidi, kteří se vás snažili držet
a posouvat dál, jak měli.
Pak tam ale bylo stejně tolik chlapů, kteří vám sahali na prsa
a mačkali zadek, když vás předávali dál.
A já jsem tehdy byla mladá. Bylo mi 14.
Na tahle místa mi do té doby nikdo takhle nesahal.
Od soboty
se ke mně začala dostávat hlášení o nevhodném chování k ženám.
Bylo tam ale spousta takových, které se svlékaly dobrovolně.
A pak takhle vlítly do kotle nebo se nechávaly nést davem.
Mohl jim pak někdo sahat na prsa? Ano, nepochybně.
Co jsem s tím ale měl dělat?
Bylo to nad moje síly.
Zpětně je dost smutné, že v 90. letech
byly tyhle věci přijímané jako normální.
Ten víkend si nikdo nikoho nevážil.
Pořadatelé si nevážili nás,
návštěvníci si nevážili toho prostranství
a muži si nevážili žen.
Mezi lidmi se začalo střádat hodně vzteku.
Bylo to fakt divoký.
18:57:57
18:57:58
18:57:59
18:58:00
18:58:01
Dneska nás čekají Limp Bizkit. Snad nedojde k žádným vážným zraněním.
Doufám, že tu mají dost nosítek a obvazů.
Byla jsem jejich velká fanynka. Strašně jsme se na ně těšili.
Dav Limp Bizkit vítá s nadšením.
Byla to jedna z nejslavnějších kapel světa.
Myslíte, že je pořádně rozdivočíte?
Byli tehdy na vrcholu kariéry. Mladí lidi se podle mě
do středu státu New York sjeli hlavně kvůli nim.
Fanoušci Limp Bizkit nepocházeli z žádných vyšší kruhů.
Byli to průměrní rockoví fandové.
K Limp Bizkit vzhlíželi lidi, kterým se v životě moc nedařilo.
Jdeme smočit!
Nejznámější od nich bylo „Nookie“.
Na tu písničku se skvěle pařilo.
Všechno, jenom abych smočil!
Z „Nookie“ se stala píseň tehdejšího léta. Zpívali si ji úplně všichni.
Fred Durst nebyl žádná rocková hvězda.
Byl jeden z nás. Oblíkal si obyčejný trika.
Nosil čepici s kšiltem dozadu. Mohli jsme se s ním skvěle ztotožnit.
Líbilo se mi, že měli prostě všechno na háku.
Uvidíme se v lochu.
Byl to takový buřič. Dokázal…
v lidech probudit to nejhorší.
Užili jsme si pěkně klidný odpoledne.
Ale víte co? S tím je teď konec.
Stáli jsme u zábran.
Po tom, co se předchozí noc dělo na Kornech…
MÍROVÁ HLÍDKA
jsme se toho dost děsili.
Někteří lidi tou dobou po nonstop paření nespali už druhý den.
A měli v sobě spoustu drog a alkoholu. Nevěděli jsme, co čekat.
Představujeme vám jedinečné…
Limp Bizkit!
Když vyjdete na stage před 250 000 lidí, co na vás visí pohledem,
a vy si s nimi můžete… Jste jako dirigenti.
Jste připravený to pořádně rozjet?
A oni váš orchestr.
Tak jo! Chci vidět ruce zepředu až dozadu.
Fred doslova hýbal davem.
Přesně tak. A teď všichni do vzduchu!
Takový kotel jsem nikdy v životě neviděl.
Jako ctižádostivý začínající reportér
jsem to vnímal jako skvělou příležitost.
Jedeme. Limp Bizkit jsou tady!
Žádný další reportér
se tam vkročit neodvážil.
Nahoď tam ten beat!
Zaplul jsem dovnitř.
Přesně tak!
Jste připravený? Tak vztyk!
Byl jsem v kotli, snažil se mluvit do mikrofonu,
odstrkoval od sebe lidi a uhýbal ranám.
Nacházím se v kotli 30 metrů od stage.
Schytal jsem to do hlavy létajícím talířem a botou.
Dave Blaustein pro ABC News.
Ten dav se vlnil jako jedno tělo.
Vidím, že tu máme kopu magorů.
To napětí, které se v lidech střádalo, z davu udělalo odjištěný granát.
Tohle je naprosto šílený.
A ten granát vybuchl, když hráli „Break Stuff“.
Mám na vás takovou osobní otázku.
Nadhodil: „Kolik z vás má rádo ten boyband NSYNC?“
A dav je začal vypískávat.
Kolik z vás se někdy ráno probudilo
a rozhodlo se, že si ten den nenecháte nic líbit
a radši něco roztřískáte?
„Dneska je jeden z těch dní, kdy je všechno na hovno!“
…kdy je všechno na hovno!
„A vy chcete něco roztřískat.“
Je to jeden z těch dnů, kdy se nechceš probudit.
Všechno je na hovno, každej tě chce prudit.
Nemáš k tomu žádnej důvod, ale chceš si najít záminku
někoho připravit o život.
Na Fredovi Durstovi šlo v přímém přenosu sledovat,
jak se v něm na pódiu přetahuje jeho id, ego a superego.
Jen si pojď.
Ve tváři měl vepsané:
„A do prdele…“
Superego mu našeptávalo:
„Uklidni se, Frede. Buď hodnej a hlavně nedělej nic šílenýho.“
Jenže pak se ozval id: „Tak jo, pořádně to roztočíme!“
Nahlédněte hluboko do svýho nitra.
„Vezměte všechnu tu negativní energii…“
…a vypusťte ji kurva na povrch.
Máte problémy s holkama? Nebo s klukama?
Nebo s rodičema? Nebo se šéfem?
Nebo v práci?
Fred jako by věděl, čím si procházíme,
a promlouval ke každému člověku v tom davu.
Rozumíme si, Woodstocku?
Tak jo, ven s tím.
A pak musel dodat:
„Až začne tenhle song, chci, abyste se pořádně odvázali.“
Tím jenom přilil olej do ohně a už to jelo.
Chci něco rozbít!
Lidi přepnuli z: „To je ale krásný den,“
na: „Začneme se chovat jako zvěř a všechno tu roztřískáme.“
…budeš plastiku potřebovat!
Všichni po sobě skákali, šlapali po sobě
a někomu tekla krev z hlavy. Vypadalo to tam jako na bojišti.
Sbalím si motorovku,
podám si tě na férovku.
Stál jsem u zábran a snažil se hlídat stage,
když mi hlavou blesklo, že můj kámoš Chris je u produkční věže.
Tou dobou jsem stál u produkční věže
a pozoroval ty lidi kolem nás.
Šel z nich strach.
Bylo nás deset a jich celé moře.
Úplně nás obkličoval dav, který se vymkl kontrole.
Zvukaři si tam pověsili ceduli
s nápisem „pevnost Alamo“.
Všimli jsme si, že lidi začali bušit na zeď z překližky.
A než jsme se nadáli, objevily se na ní ruce.
Pak se vynořily hlavy, jak se lidi vystrkovali nahoru.
V tu chvíli se mi ze strachu rozbušilo srdce.
Bylo to jako z nějakého filmu, kde zombie přelézají hradby.
Lidi s tou překližkovou zdí
lomcovali sem a tam, aby ji vyrvali.
Pěkně mi zatrnulo. Bylo vidět, jak se ta zvukařská stage celá třese.
V tu chvíli jsme začali panikařit.
Vyslali jsme z věže SOS.
Potřebuju posily. Pošlete mi sem někoho!
Já a hodně dalších hlídek
jsme přeskočili zábrany a snažili se jim jít na pomoc.
Když k nám dorazili a viděli to tam,
řekli, že se musíme evakuovat, a to jsme taky udělali.
Kromě toho, jak jsme přeskočili zábranu
a pohltil nás ten oceán lidí, si toho moc nepamatuju.
No tak, pěkně se odvažte!
Sledoval jsem to ze strany pódia.
Fred ten dav pořád burcoval.
Lidi byli pořád divočejší
a pak se to najednou vymklo z rukou.
Podle mě by udělali líp, kdyby nám ty ptáky ukázali rovnou
a nenatahovali to.
Mám pocit, že sledujeme nějaký dokument na Discovery Channelu.
Doufejme, že to někteří z nich schytají do koulí
a nebudou se rozmnožovat.
Ze začátku to bylo super. Pak jsem ale chtěl co nejdřív pryč,
protože to už super nebylo.
V jednu chvíli jsem myslel, že tam zařvu.
Že pak máma ve zprávách uvidí, že jsem umřel na Woodstocku.
Viděl jsem, jak nějakou holku praštili lahví do hlavy.
Ochranka naštěstí hned zasáhla a vytáhla ji ven.
Následoval jsem je do stanu první pomoci
a to, co jsem tam viděl, mě pěkně vyděsilo a taky šokovalo.
Všude na zemi byla krev. Někomu tam sešívali hlavu.
Lidem tam zaváděli kapačky.
Někdo tam měl zlomenou nohu.
Několik lidí leželo na lůžkách a zdálo se, že vůbec nedýchají.
Ošetřoval jsem až sedm pacientů najednou.
Museli jsme na to vydat úplně všechno: výstroj i zdravotnické potřeby.
Nezbylo nám vůbec nic. Řekl jsem si, že na to už nemám,
tak jsem s tím seknul.
Hej, Woodstocku. Rozjeď to!
Fred se je nesnažil zastavit.
On se k nim přidal. Sám vyskočil na jeden kus zdi a surfoval po davu.
Kroutil se tam jako Jack Sparrow.
Nechápal jsem, co to sakra vyvádí.
Nikdy dřív jsem žádné představení neukončil.
Woodstock 1999!
Přišel jsem ke správci stage a řekl mu: „Utni to.“
Trochu se vydýcháme.
Máme tu raněné, kteří jsou jedni z vás.
Limp Bizkit odchází.
Už jsi někdy viděl něco takového?
Nic takovýho jsem ještě nikdy nezažil.
Vyděsilo tě to, když začali rvát ty zdi z věží?
Panebože. Hele, my za nic nemůžeme.
Víc k tomu nemám co říct. Byla to ale fakt bomba.
Vůbec mi nedošlo, jaký je Fred Durst zmetek.
On si to užíval.
Mohl je zklidnit lusknutím prstů.
Místo toho je ale pořád burcoval.
Svádět to na Freda je to poslední, co bychom měli dělat.
Neexistuje žádný způsob, jak ukočírovat 300 000 lidí.
To nejlepší, co mohl udělat, bylo dopřát jim úžasnou show.
A to taky udělal.
Limp Bizkit to tak úplně zazlívat nemůžeme.
To je jako vinit medvěda za to, že jí med.
Limp Bizkit už jiní nebudou.
V sobotu v noci to bylo poprvé, co jsem se necítila v bezpečí.
Měla jsem pocit, že se schyluje k něčemu děsivému.
Tehdy už šlo jenom o to, co to bude a kdy a kde k tomu dojde.
A na festivalu bylo jen jedno místo, kde se dalo dál pařit.
Hangár na rave.
00:44:57
00:44:58
00:44:59
00:45:00
00:45:01
Neměl jsem z toho dobrý pocit.
Doneslo se ke mně, jak lidi trhali zdi.
A ti samí lidi chtěli trávit noc u mě v hangáru.
Byly jich desítky tisíc.
Na každého člověka uvnitř
připadali čtyři venku, kteří tam chtěli taky.
Takže si asi dokážete představit, jak nebezpečné to na místě bylo.
Jdeme.
Zlatý hřeb hangáru byl Fatboy Slim.
Celé odpoledne jsem strávil v šatně, kde mi lidi říkali,
že jsou lidi trochu divočejší.
Nikdo se mi ale nezmínil o všech těch škodách
a o tom násilí.
Když jsem vyšel na stage, hlavou se mi honilo jenom to,
že je to velká chvíle
a že musím zařídit, aby se bavili dál.
Fatboy Slim mrdá v nebi.
První track byl „Fatboy Slim is Fucking in Heaven“.
Byl to odvážný začátek.
Fatboy Slim mrdá…
Chtěl jsem si získat jejich pozornost.
Jednu chvíli všichni jen postávali
a najednou byli ve vzduchu.
Zbožňuju chaos a rád jsem v jeho středu.
A tohle byl pořádný chaos.
Složení návštěvníků
Woodstocku 99 a to, kvůli čemu tam vlastně byli,
vyšlo najevo na tom raveu.
Úplně se vymkli kontrole.
Tancovali až do roztrhání těla a chovali se jako zombie.
Pamatuju si, že někteří třískali hlavou o zem, dokud nezačali krvácet.
Nejspíš kvůli tomu, jak byli sjetí.
Lidi chodili po hangáru a otevřeně rozdávali extázi.
Pamatuju si, jak jsem si svítil baterkou do rohů
a viděl jsem, jak si to tam lidi rozdávají na podlaze.
Jako na nějakém pohanském rituálu.
Až ze stage jsem u jedné ze zdí hangáru viděl
řadu nahých lidí s rukama na stěně
a druhou řadu za nima.
A co tam dělali?
Jak moc slušně to chcete?
Neexistovala tam žádná pravidla. Na zákony ani bezpečnost
se tam moc nehrálo.
Woodstock 99!
Teď přišla ta chvíle, kdy nahodíte takový ten zlověstný hukot.
Teď se to všechno pokazí.
Pamatuju si, jak někdo řekl: „A do prdele. Co to je?“
Vykoukl jsem z okna svojí kanceláře
a viděl jsem, že se směrem k hangáru
blíží několik světel.
Věděl jsem, že máme problém.
Ukradli nám auto.
Musíme to ukončit, je to nebezpečný.
Všiml jsem si nějakého pohyblivého tanečního pódia,
které na sobě mělo tak 20 nebo 30 lidí.
Nakonec se z něj vyklubala dodávka.
Na místo jsme dorazili ve chvíli,
kdy to auto dorazilo zhruba do půlky hangáru.
Ty vole!
V tu chvíli mi někdo začal klepat na rameno,
že to musím utnout, aby odstranili to auto.
Byl jsem z toho zklamaný. Přece jenom to byl Woodstock
a všechno šlo úplně skvěle.
Zklamání!
Musíme tu dodávku odstranit z budovy,
jinak Fatboy nebude moct pokračovat.
A pak po něm a po mně začali házet věci.
Já za to nemůžu!
To byl přesně ten okamžik,
kdy jsem si začal uvědomovat, že to není úplně sranda.
To je teda bordel, ty vole.
Došel jsem k tomu autu ze strany spolujezdce
a podíval se na chlapa, co ho řídil.
Měl úplně skelný pohled.
Byl naprosto mimo.
Pozor všem hlídkám!
Někdo zařval, že má u sebe zbraň.
Nějakou starou zrezivělou mačetu.
Tak jsem zabral za boční dveře, které se v pohodě otevřely.
První, co jsem viděl, byla nanejvýš 16letá holka, která měla…
triko vytažené nad prsa
a kalhoty stažené ke kotníkům.
Nebyla při vědomí.
S ní tam byl nějaký chlap, který si zrovna natahoval kraťasy.
Stál jsem tam jako opařený. Byl to hrozný pohled.
Nechal jsem ji odnést do zákulisí,
odkud ji odvezla záchranka.
Nevím, jak to dopadlo s tím chlapem,
ale tu dodávku jsme nakonec přehodili na neutrál a odtlačili ji z hangáru.
Nikdo netušil, co se vlastně stalo.
Je to hnusná představa,
že se přímo uprostřed toho davu bavících se lidí,
které jsem se snažil spojit svojí hudbou,
dělo něco takového.
Můj tým a lidi z nahrávací společnosti
měli neskutečně nahnáno. Bylo to na nich vidět.
A oprávněně.
Šlo do tuhého, už to tam nebylo bezpečné.
Řekli mi: „Tamhle je auto. O svoje desky se nestarej.
Postaráme se o ně. Běž do toho auta.
Musíme odsud vypadnout.“
Z toho adrenalinu mi skoro pukla hlava.
Vzal jsem nohy na ramena. Přesně, jak mi řekli.
Odjeli jsme přímo na letiště,
kde jsme přespali, a další den odletěli domů.
Woodstock 99!
Ta holka v dodávce byla důsledek toho,
co všechno jsme na tom festivalu nechali dopustit.
Měl to být Woodstock.
V tu chvíli nám došlo, že Woodstock to teda vážně není.
Byl to jenom chaos.
Woodstock!
V ten okamžik se to úplně vymklo z ruky.
Lidem hrozilo nebezpečí. A to nás děsilo.
Ta sobotní noc byla peklo na zemi.
Bylo to naprosto šílený. A pak přišla neděle.
Myslím, že bychom se měli rychle odporoučet.
Překlad titulků: Petr Kabelka