MANDAG
26. JULI 1999
Gode Gud.
Herregud.
Er vi i Bosnia?
Se på dette.
Kjør saktere.
Fy flate.
Jeg var 26 år på den tiden.
Jeg var en fersk journalist som dekket den profilerte festivalen.
Jeg tilbrakte mye tid i presseområdet og sendte rapporter til New York City.
Og det var veldig gøy…
til dette skjedde.
Jeg ser på all ødeleggelsen.
En massakre, om du vil.
Og jeg tenkte: "Hvordan i helvete skjedde dette?"
Woodstock '99!
EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Woodstock '99, baby!
Det var fantastisk. Jeg hadde aldri sett maken.
Det var et historisk øyeblikk. Det var utrolig å være en del av det.
Hei, folkens!
Det føltes som "flower power" og kjærlighet og musikk og harmoni.
Jeg tvilte ikke ett sekund. Dette ville bli en opplevelse.
I starten var alle fornøyde. Musikken var god.
Hendene i været.
Og selvsagt var alle høye som fy.
Ja, baby!
Woodstock.
Ja!
Man fikk en illevarslende følelse. Ingen hadde kontroll.
Dette var ikke en enkel sak. Vi hadde undervurdert det.
Ja! Ja!
Det var som om en perfekt storm bygget seg opp.
Ungdommene begynte å bli sinte.
Ja!
Dette har kommet ut av kontroll.
Fy faen.
Veldig dårlige ting kan skje.
Det er ikke en del av showet. Det er faktisk et problem.
Og det var det.
Parafin, fyrstikk, pang.
Hva i helvete?
Det var som en scene der zombier klatrer over slottsmuren.
Det gikk stadig dypere inn i det verste ved menneskets natur.
Dette er faen meg som Fluenes herre.
Man kan ikke beskrive det annerledes.
Ja!
Det ble en komplett katastrofe.
Å, fy faen.
Woodstock Music and Art Fair,
en tre dager lang festival ved White Lake og Bethel i New York,
byr på ukompliserte, rolige dager med fred og musikk.
Over 240 hektar med boltreplass
og en rekke basarer. Man forventer mye trafikk, så kom i god tid.
Woodstock var den første motkulturfestivalen.
Det er den og kanskje månelandingen
man tenker på når man tenker på 60-tallet.
Det var den ypperste samlingen av de beste musikerne
i den beste musikkepoken.
Woodstock er en av de hendelsene som er en del av kulturen og ditt DNA.
Jøss.
Jeg har aldri sett noe lignende.
Hele Woodstock-historien begynner med én mann.
Michael Lang.
-Har du ansvaret for hele greia? -Ja.
Woodstock var fantastisk.
Jeg liker ikke ordet, men det var fantastiske vibber.
Vietnamkrigen var en stor greie.
Vi var så imot den.
AVSLUTT KRIGEN FØR DEN AVSLUTTER DEG
-Blir det en til? -Hvis det funker.
Jeg nektet lenge å gjenopplive den. Jeg trodde ikke vi kunne få frem
like mye fred, kjærlighet og flower power.
Men på 90-tallet kom ideen om Woodstock for mine barns generasjon.
De var tenåringer da.
Og våpenvold ble et problem for oss alle.
To tenåringer skjøt om seg i fem timer på Columbine High School.
De drepte 12 medelever og en lærer, og såret 30 andre.
Tanken var å få folk til å involvere seg i saken
og gi den generasjonen en idé om hva Woodstock handlet om.
Det er motkultur.
Ikke-vold.
Bare fred, kjærlighet og musikk. Det var alt.
Vi gjør det.
Opplev Woodstock '99 i tre dager.
Over 40 av dagens beste band og 250 000 mennesker.
Woodstock '99, din største opplevelse.
Keith og jeg var bare 16.
Glad i deg, mamma.
Vi hadde ikke vært på konsert før.
"Korn kommer, Limp Bizkit, Rage Against the Machine.
Herregud. Vi må dra."
Tom spurte om jeg ville være med på Woodstock. "Visst faen!"
Hurra! Billetter!
Da jeg fikk Woodstock-billetten, var jeg i skyene.
"Jøss, dette blir det beste jeg har opplevd."
Vi får møte jenter på vår alder, snakke med dem og kanskje ha sex.
Flaks for meg at foreldrene mine ikke visste noe.
Jeg vokste opp i et konservativt, kristent hjem.
Jeg fikk ikke lov til å se på MTV.
Så det var et opprør å kjøpe billett til Woodstock.
Ja!
Ja! Vi kom frem!
Foreldrene mine kjente til 1969, fred og kjærlighet.
"Det blir en flott mulighet for ungen vår
til å oppleve musikk og harmoni."
Men mitt håp var å bli så ruset som mulig.
Fred.
BRANNSTASJON
Orillia, Ontario! Jævla Ontario!
Ja!
Står til?
FORSINKELSER
Woodstock '99!
Sommeren 1999 arrangerte vi Isle of MTV.
Det var i Nassau i Bahamas, Paradise Island.
Dere får møte kjendisene jeg møtte her på Isle of MTV.
Mange kule folk.
Men MTV sendte meg til New York og Woodstock '99.
Jeg sa: "Tilbake til New York?
Jeg er på Bahamas. Jeg vil ikke til New York."
Men det skulle bli den største festen i verden.
En kvart million ungdommer
og tre dager med fantastisk musikk og festing døgnet rundt.
Dette var enormt.
-Der? -Legg den der.
Ha billettene klare.
Etter inngang vil bagasjen bli sjekket.
Jeg var 14. Det var førsteåret på videregående.
Jeg var en tomboy. Jeg hadde bandana på meg.
Jeg hadde tannregulering.
Jeg var ung. Jeg var jomfru og vel så det.
Jeg hadde vært på konserter, men aldri på en så stor festival med overnatting.
Det var enormt.
Ha bagasjen åpen, så får vi fortgang.
De sjekket alt i sekken min.
De tok all mat og drikke fra oss.
De fleste som kom ble fratatt vannet,
og det er så latterlig, for det er bare vann.
FREDSPATRULJE
Jeg så opptak fra 1969
med fred og kjærlighet, og så for meg et stort, åpent jorde.
Et landskap fra Ringenes Herre
der hobbitene bor, men da vi kom dit…
"Helvete."
Dette er en base.
Oi.
Her snakker vi.
Kommer hemmelige agenter til å dukke opp?
Er det en ufo i hangaren? Hva går jeg inn i nå?
Det kunne ikke vært fjernere fra Woodstock.
Hva faen skjedde?
ETT ÅR TIDLIGERE
Det du trenger for å lage en festival
av denne størrelsen er penger, titalls millioner dollar,
et anlegg som kan huse slike arrangementer,
og en sterk partner.
På den tiden var en av de største aktørene
John Scher fra Metropolitan Entertainment.
Jeg var en ganske vellykket promotør. Jeg promoterte mange store show.
The Rolling Stones, The Grateful Dead og The Who.
Det har aldri vært et arrangement
i musikkbransjens historie som har kostet så mye.
John Scher er en aggressiv fyr.
Veldig tøff, og derfor riktig partner for meg.
Så jeg diskuterte det med teamet mitt.
Da jeg hørte om 1999, brøt jeg ut i latter.
"Kom an. Er det første april? Vi skal vel ikke gjenta det der."
Vi prøvde å gjenopplive Woodstock i 1994.
Woodstock '94 hadde sine problemer.
-Hvordan går det? -Det går bra, men det begynner å regne.
Det høljet ned. Gjerdene kollapset.
Skyv ned gjerdene og bli med på festen.
Minst halvparten kom gratis inn.
Dette er ikke en gratiskonsert.
Musikken var fantastisk, men festivalen tjente ikke penger.
Og så kommer Woodstock '99.
Vi var nødt til å tjene penger.
Michael hadde funnet en nedlagt flystasjon på 140 hektar.
Han trodde vi kunne tjene penger.
Det var boliger til 15 000. Det var gode veier der.
De hadde sikkerhet og et sykehus.
De hadde alt vi brukte millioner på å bygge i 1994.
John ble entusiastisk og ville gjøre det igjen.
Jeg trodde vi ville tjene mye på det.
Og jeg tror alle var oppspilte.
Alle sa: "Glem det. Det er en dårlig idé."
Men John overstyrte hele styret
og sa: "Jeg er direktør. Vi gjør dette."
Så vi måtte arrangere Woodstock igjen.
Historien skal gjenta seg,
denne gangen på Griffiss flystasjon i Rome.
Jeg vet at vi
kan skjenke dette området det beste showet noen har opplevd.
Dette var ikke en vanskelig avgjørelse for meg.
"Hvorfor risikerer du din politiske karriere?"
Jeg mente at det var bra for byen,
spesielt etter at flystasjonen ble nedlagt.
Så jeg sa: "Hvis vi klarer dette, vil det få stor betydning."
Dette vil bli husket i området.
Jeg vet at Rome vil bli verdenskjent denne sommeren.
For å få solgt billetter
booket vi noen av verdens største band.
Red Hot Chili Peppers, Sheryl Crow, Korn, Limp Bizkit.
Alle følte, og jeg vil ikke overdrive,
at dette kunne bli historisk.
Sett i gang. Vis oss hvorfor du trener.
Vi bestemte oss for å døpe scenen på tradisjonelt vis.
Vi brukte en batikkskjorte og en champagneflaske.
Én, to, tre.
Flasken knuste ikke.
Du klarer det.
-Hardere! -Sånn, ja.
Knus den!
-Nå skjer det. -Knus den!
Kan vi ikke bare åpne rakkeren?
Når jeg ser tilbake på champagneflasken,
innser jeg at det på mange måter var et forvarsel.
Woodstock '99!
FØRSTE DAG
FREDAG
Veldig bra!
Fy faen!
Nå skal vi ha det gøy.
Kos dere, fest, og slå dere løs!
KLOKKEN 11.59
"Jøss, vi er på Woodstock!
Nå skjer det! Ikke klyp meg, jeg vil ikke våkne. Dette er helt rått."
Woodstock '99 er stolte av å presentere…
James Brown!
James Brown skulle åpne festivalen, men vi hadde ikke signert kontrakt.
Han var den eneste som ikke hadde signert.
Agenten hans ringte meg. James insisterte på
å få alt betalt før han gikk på scenen.
"Mr. Brown går ikke på scenen før du betaler resten.
Mr. Brown går ikke på. Tro meg."
"Nå får du store problemer."
Så jeg sa: "Det er 200 000 folk her.
De drar ikke hjem om James ikke spiller. Jeg håper han spiller.
Men du får ikke mer penger."
Denne fyren ropte til meg:
"Dette er din siste sjanse. Du betaler, ellers går han ikke på."
James Brown!
Bu!
Og jeg sa:
"Gjør meg en tjeneste. Vent litt. Du skal få høre noe."
"Én, to, tre."
Jeg sa: "Drit og dra."
James innså hva som skjedde.
Han skjønte at dette var spesielt.
Dette var Woodstock.
Ja!
Det er tidenes største fest. Jeg har aldri sett så mange folk.
Jeg var i hundre. Jeg boblet over.
Jeg headbanget og ble revet med.
DAG 1
Dag én, mann.
På tide å skaffe øl.
De hadde en stor uteservering.
Folk drakk tre, fire øl før klokken 11.
Jeg sa: "Dere er ikke gamle nok til å drikke."
Ølhagen på Woodstock. Alle er fulle.
Hva skjer, Woodstock?
Det var fritt frem for narkotika.
Folk solgte det helt åpenlyst.
De holdt poser med varer og ropte ut hva de solgte.
Jeg la merke til en fyr med ryggsekk, og han sa:
"Jeg har sopp." Jeg ville prøve.
Jeg hadde ikke prøvd før.
Så jeg lå på ryggen og ble ruset av soppen
og så opp mot himmelen. "Er det en jævla ufo?"
Jeg ringte mamma, for hun sa: "Ring når alt er ordnet
og si at du er ok." Men jeg hadde tatt syre.
"Hei, mamma, dette er bare så supert.
Jeg har det så gøy." Hun sa: "Hva skjer?"
Jeg sa: "Det er nakne folk overalt!"
"Hva sa du?" "Jeg må stikke."
Og jeg la på.
KUN UTGÅENDE
Ja, det var nakenhet overalt.
-Pupper. -Pen cheerleader.
Det var kvinner med skrift på brystene.
Ser bra ut, ikke sant? Føles bra.
Store, feite, nakne fyrer. Ingen vil se det.
Nakenhet er definitivt samhold.
Ti dollar for en airbrush-tatovering hvor som helst på kroppen.
Alle vil føle at de er en del av noe,
og å se så mange nakne kvinner ha det gøy var befriende.
Det var et øyeblikks frihet for alle, man var den man ville være.
På det tidspunktet stinket det muligheter og optimisme.
Som produsenter var vi veldig glade.
Vi var ungdommer i 20-årene som prøvde å skape noe ekstraordinært.
SJU MÅNEDER TIDLIGERE
Det var slutten på årtusenet.
Det ville bli en enorm begivenhet,
og jeg kunne gjøre hva som helst,
bare ikke vaske toalettene.
Ser du alle på bakerste rad?
Det var en drøm for meg.
Jeg jobbet med et nærmest ubegrenset budsjett
med folk som var de beste på sitt felt.
Det var utrolig å jobbe med Michael Lang,
han som sto bak originale Woodstock.
Jeg var Langs assistent.
Jeg ble fascinert av hvordan hjernen hans fungerte.
Han er alltid veldig rolig.
Man får alltid følelsen av at Michael har alt under kontroll.
Opp med hendene.
Ja!
Jeg ville dokumentere erfaringen.
Så jeg tok med meg et kamera og filmet så mye jeg kunne.
Hva gjør du?
Jeg presenterte området som på TV-shop.
Dette er piknikområdet.
Førsteinntrykket var at det var mye asfalt.
Det var ikke som forventet.
Det var et militærindustrielt område
som ble omgjort til et Woodstock-område.
Det var store hangarer
og en utrolig lang flystripe.
Det føltes ikke som…
Woodstock.
Dette er planen for området.
Kartet dekker 20 kvadratkilometer.
Området så ut som en stor trekant.
Her borte var scene nummer to.
Her borte var hovedscenen.
Her oppe var campingområdet, og her nede var rave-hangaren
kontorene våre.
Mellom dette var det bare asfalt
og en ugjennomtrengelig vegg rundt hele området.
Så ingen kunne snike seg inn.
Planen var å gjøre området til et Woodstock-drømmeland.
Er du klar?
Dette er trommen. En lollipop-tromme.
Det var mange som kom med mange gode ideer.
Det er et felles, interaktivt arrangement,
og det er det vi trenger her, tror jeg.
Planene var fantastiske.
De hadde flotte tegninger av planene for området.
Det var som en drøm.
Fordi veggen ville bli veldig stygg,
ville vi gjøre den til en vakker fredsvegg.
HAR DU MOJO?
Jeg fotograferte hele veggen.
Den var vakker.
Til tross for utfordringene stappet vi masse utrolige ting
inn i festivalen. Alt fra de tibetanske munkene,
til actionparken, til filmhangaren,
til den enorme rave-hangaren.
Vi hadde forhåpninger om å integrere noen av verdiene fra 1969.
Det var nok naivt.
KLOKKEN 14.41
KLOKKEN 14.42
Mine damer og herrer, årets kandidat
for Woodstocks hjerte og sjel: Miss Sheryl Crow!
Hvordan går det, vakre, nakne mennesker?
Sheryl Crow ble booket for dem som liker mykere rock.
Sheryls sett var fantastisk.
Men det kom en rekke sexistiske utbrudd.
"Vis oss puppene!"
Vise puppene?
Dere må betale mye mer for å få se puppene mine.
Hun er vakker, og de trodde de hadde hellet med seg.
Men det var upassende.
-Det er ganske kult… -Fine pupper, Sheryl!
-Hæ? -Har du vent deg til gjørma?
Etter dette skal jeg ut i folkehavet og presentere meg for et par av de…
Det var da vi begynte å si:
"Det er enkelte blant publikum som er her for mer enn musikken."
Noodles, se på alle som er her.
Alle de jævla ungdommene som er fulle og uregjerlige.
Er dere stolte av dere selv?
Hva skjer, 1999?
Stemningen var preget av mannlig ego, som å slå seg på brystet.
Hvite collegegutter i bar overkropp som ropte: "Få se puppene dine!"
Første dag fikk vi de tibetanske munkene
til å velsigne arrangementet. Det ga en følelse av fred og ro.
Men alle festguttene ødela roen,
de var der bare for å være drittsekker.
Fred, bror!
90-tallet, og spesielt sent på 90-tallet, var en helt annen tid.
Vi hadde Bill Clinton-skandalen. Vi snakker om…
American Pie hadde blitt tidenes største sexkomedie.
Den er full av seksualitet fra et mannlig perspektiv.
Så kom Fight Club
med en interessant vri på maskulinitet og konsumerisme.
Vi er oppdratt av tv til å tro
at vi vil bli filmguder og rockestjerner, men det blir vi ikke.
Men aller viktigst: Vold.
Det er et godt bilde på hvordan sinnstilstanden kan ha vært
for mange som var på Woodstock '99.
KLOKKEN 15.49
Alle må huske på at det blir varmt. Det blir rundt 30 grader.
Det er viktig å drikke og holde seg avkjølt.
Det var så sinnssykt varmt. Minst 38 grader.
Så alle holdt på å dø av tørst
og følte seg litt gale.
Ja!
Det var så varmt at man måtte drikke fire liter vann i timen
for å holde væskebalansen.
Det var vannkraner der.
Men man måtte vente 25 minutter, for ingen fikk ta med seg noe.
Så vi dro for å kjøpe en enkel flaske vann.
Ingen hadde råd til det.
ISKALD DRIKKE
På den tiden kostet en flaske vann 65 cent.
Men på Woodstock kostet vann fire dollar,
og folk ble forbannet.
-Er det dyrere enn du trodde? -En stor svindel.
Dette og dette kostet ni dollar.
Og jeg sa: "Hvorfor i helvete er alt så latterlig dyrt?"
Hei, frue.
I starten følte vi at vi dro i samme retning
for å skape en fantastisk festival uansett pris.
Bare gi meg en liste over tingene du trenger.
Det jeg trenger er minst 250 000 dollar.
Men så begynte vi å få følelsen av at utgifter ble kuttet.
Jeg vil helt oppriktig takke alle sammen. Dere har vært fantastiske.
Dere har gjort en fantastisk jobb. Dette er en utrolig opplevelse.
Det finnes ikke maken noe sted i verden.
Når det er sagt, så er dette noe vi skal tjene penger på.
Og det var øyeblikket for meg
der det sluttet å handle om festivalopplevelsen.
Vi måtte kutte i budsjettene og gjøre endringer.
Vi tjente ikke penger. Målet deres var å tjene penger.
De endte opp med å selge matrettighetene.
Fantastisk. Coca-Cola.
Og dessverre, da de inngikk avtalen
fikk gruppen som styrte salget full kontroll over prisene,
og vi var maktesløse.
Alle håp og drømmer om fred, kjærlighet og forståelse fra 1969
ble satt til side.
Woodstock '99 ble arrangert for å tjene penger.
Så jeg tror definitivt at de kastet av seg sensibilitetene
for å innkassere den store sjekken.
Du ser på Woodstock '99!
Fire ruller.
Vi sendte direkte på nettet sånn at folk som ikke var der kunne delta.
Hold deg hjemme, men bli med på festen.
Prisen var 59,95 dollar for alle tre dagene.
Og det ga mye penger i kassa.
Hva skjer?
Jeg heter Aaron Sadovsky, jeg produserer innslag.
Jeg fikk ingen regler, grenser eller definisjoner.
Jeg filmer folkene som kom hit for å knulle,
de som kom hit for å ta dop,
og folkene som kom hit for å leve Woodstock-livet.
Vis brystvorten!
Sprø opptak var målet.
Ja!
Jeg presset de ansatte, og de kom tilbake med bånd fulle av ting.
Tradisjonelt sett handler festivaldekningen om musikk,
men betalingen snudde alt på hodet.
Drikk!
Kameraene oppmuntret festivaldeltakerne til å vise seg frem
med stadig villere oppførsel.
Det ble en sprø dyrehage med mennesker.
Betal-tv! Jeg liker det ikke på tv, jævler!
Ja! Er det dette dere vil ha? Ja!
Ja!
KLOKKEN 21.03
For et jævla bra show, og det er bare fredag!
Jeg husker at ungdommene sa:
"Jeg er her for å se…" Svaret var vanligvis…
-Korn. -Korn.
"Jeg skal se Korn."
Hvor mange jævla Korn-fans har vi her?
På den tiden spilte de fleste store bandene hardrock.
Limp Bizkit, Korn, Rage Against the Machine.
Dette var ikke hippie-dippie-band fra Woodstock '69.
Musikken er full av raseri.
Bandene var en del av nu metal-bølgen.
Publikums aggressivitet legemliggjorde rock-and-roll-ånden.
Vi hadde sett mosh-pits før, dette var mosh-pits av et annet kaliber.
Man skjønte ikke hvordan publikum kunne beholde kontrollen.
Et par dager før festivalen startet
hadde vi et møte med alle avdelingslederne,
og 22 år gamle jeg rekker opp hånden
og prøver å gjøre folk oppmerksomme på
at de må se på listen over band.
Bandene John booket, i hvert fall de mer intense bandene,
var ikke band jeg kjente. Jeg ante ikke hvem de var.
Jeg avklarte alt med Michael, og vi booket ingen band han ikke godkjente.
Jeg var den unge gutten som prøvde å snakke fornuft
til et rom fullt av voksne som ikke ante
hva slags band de hadde booket.
Michael Lang og de andre så på meg som om jeg burde holde kjeft.
KLOKKEN 21.14
KLOKKEN 21.15
Sånn skal det være!
Fy faen!
På alle showene jeg har jobbet på, har jeg ikke sett
en lignende intensitet før et band gikk på
som da Korn spilte.
Vi så på hverandre og sa:
"Helvete heller. Hva er i ferd med å skje?"
Litt mer hi-hat i venstre øre.
Stemningen bak scenen var elektrisk. Jeg var oppspilt.
Jeg gikk rett i garderoben
og så meg i speilet. "Herregud, fy faen."
Dette er enormt.
Jeg og Tom sa: "Vi må komme oss frem til scenen."
Vi var på vei da vi hørte gitaren.
Det var det kjente gitarriffet.
Sangen bygger seg opp og folk begynner å gå av skaftet.
Jeg husker introen. Vi gikk ut.
Jeg kom gående ut. Jeg så publikum.
"Hva i helvete?"
Når du ser det med egne øyne er det ti ganger mer sjokkerende.
Han kom ut og sa: "Er…"
"…dere klare?"
Publikum klikket fullstendig.
Og jeg så utover, og jeg så bølger
mens lyden bevegde seg bakover.
Det var som om all energien ble sluppet løs.
Det finnes ikke et dop eller noe annet
som kan gi deg den jævla følelsen av å ha en folkemengde i sin hule hånd.
Korn fikk dem til å gå fra vettet.
Man tenkte bare
at noe ville gå galt. "Hva er det? Når skjer det?"
De må roe seg ned.
Kom igjen, Woodstock!
Jeg så ting som ikke kan forklares.
En hel seksjon av publikum
flyttet seg plutselig to meter til høyre.
Man måtte ikke falle. "Bare ikke fall."
De kommer til å glemme deg.
Antall folk som kom over gjerdet.
Det var som en foss av kropper.
Vi trengte mange flere vakter enn vi hadde.
Som i Haisommer. "Vi trenger en større båt."
Kom igjen!
Jeff, du fikk hodeskade da du crowdsurfet.
-Mistet de deg i bakken? -Ja.
-Og du mistet kameraet. -Ja.
-Ville du gjort det igjen? -Ja.
Folk brakk armen: "Woodstock '99 er herlig!"
Jeg følte at jeg gjorde noe fantastisk.
Vi var helt syke.
Korn har satt fyr på scenen. De var fantastiske. Så kommer Bush.
Problemet er bare hvor all energien skal ta veien.
Jeg syntes synd på Bush som gikk på etter oss.
Enda en runde applaus for Korn.
Jeg så Korn-settet på skjermer.
Og det var skummelt der nede.
Det var noe som kunne spore av.
Når publikum blir så ville, er det vanskelig å roe dem ned.
Vi har ett band igjen:
Bush.
De sa: "Vis oss hva dere kan."
Man blir nervøs av sånt.
Jeg vet at halvparten av dem
heller ville at Korn skulle spille. Du vet ikke hva som vil skje.
Se for deg
å hoppe fra et skip ned i et svart hav.
Sånn var det.
Når det skjer, må du forandre folks følelser.
Vi står arm-i-arm heller enn å slå hverandre.
Det er det vi står for. Det er det vi liker.
Han sto for fred og kjærlighet, og "Jeg elsker deg, jeg elsker alle."
En hjerteknuser.
Er alle glade?
Gavin forsto tradisjonen knyttet til Woodstock.
De tok alt tilbake til hippiene, ikke hard rock-fansen.
Publikum var fortsatt energiske, men sammenlignet med konserten før,
var det litt roligere.
Jeg er stolt av at vi fikk publikum tilbake
til det alle håpet at arrangementet skulle bli,
i motsetning til hva det forfalt til.
Jeg tror vi må få se mye mer!
Woodstock!
Woodstock, baby!
Første dag av Woodstock '99. Pang.
KLOKKEN 23.59
Tekst: Kjetil Almås