SVI MI STRANCI
U međuvremenu, posao se nastavlja za Britance koji su se preselili na Kostu.
Vođenje bara na suncu je klasični britanski san.
Može se lako preokrenuti u noćnu moru,
ali Geri i Čeri iz Maklsfilda uspeli su da urade to. Bambus bar je uspešan.
Zdravo. Zdravo.
Video sam da me gledaš sa ulice.
Video sam te gomilu puta kako ideš pognute glave.
Jednog dana će biti stvarno, taj alarm.
Mi smo u suštini jedini ovde. Možeš li, kurac,
da poveruješ u to? Mislim, oni još uvek nemaju obezbeđenje.
Ja sam Hari.
Adam.
Zdravo.
Kako se snalaziš?
- Sa čim? - Rekao sam.
Tako je tiho. Mislim, London je tamo, ali ne možemo čak ni da jebemo tvoju stvar.
Puštam dobru muziku, ali je još gore kada se završi.
I čak sam nabavio jednu od onih...
mašina za beli šum, opuštanje od stresa. Ali to je kao
da je neko unutra u uglu sobe
i šapuće mi. Mislim, ne možemo ni da otvorimo
prozore, ali valjda
ti zapravo ne želiš da skočimo.
Loše je za posao, znaš.
Tela polomljena na betonu.
Mislim, ko će se onda useliti?
Piće?
Japansko je.
Zamišljeno je da bude najbolje na svetu, ali ne mogu da ti kažem zašto, pa...
-Ne hvala. -Okej.
Dobro, kako bi bilo da ja ipak uđem?
Ako ne zbog pića, onda...
za šta god želiš.
Mislim da je to dobra ideja.
Da li te plašim?
Ne.
Pa, ne moraš da radiš ništa, ako nisam tvoj tip.
Zdravo.
Mislio sam da je neko bio jak.
Bežiš ovako.
Ne, hvala.
Hoćemo li krenuti?
Gde idemo?
Ona će doći u toku meseca da te vidi.
Pogodi koga sam našao kasnije u parku?
Da li je to on?
Oh, da, to je definitivno on.
Pogledaj ga u oči.
Da, to si ti.
Zdravo.
Nemoj samo da stojiš tamo. Uđi unutra.
Da li tamo živiš?
Ne ovde u blizini, siguran sam.
Ja sam u Londonu.
Oh, kako fensi.
Živiš sam?
Da li imaš svoj stan?
Da, to je samo stan.
Šta sam ti rekao?
Rekao sam ti da će mu biti dobro, zar ne?
Ne može biti jeftin, život tamo gore u dimu.
I šta radiš?
Ja sam pisac.
Šta sam ti rekao?
Ne, ne, ne, nisam naročito bogat ili nešto.
Ne baš.
Ne, oduvek sam znala da ćeš biti kreativan.
Kakav si ti pisac?
Znaš kako volim Stivena Kinga,
Keri, Kuho, različita godišnja doba.
Ne, ne, ne, ja nisam pravi pisac.
Pišem scenarije za film,
TV kada moram.
Pisac.
Bože, ovo je tako prokleto uzbudljivo.
Da poznajem komšije, otrčala bih preko i odmah im rekla.
Uvek sam govorio da pisci manje znaju o stvarnom svetu od svih ostaloh.
Šta si ti, dođavola, znao?
Jedva si znao da pišeš.
Istina je.
Pisac.
Naš sin.
Veoma smo prokleto zadovoljni da vidimo da ti tako dobro ide.
Evo.
Pogledaj ovu košulju s balon rukavima.
Naš dečko se vratio kući.
Šta puštaš?
Oh, videćeš.
Oh, da li se sećaš svog malog crvenog auta koji si imao?
Voleo si ga i želeo si da ga izvedeš
na glavni put i voziš ga kraj svih velikih automoba.
To je moje prvo sećanje.
Ford Granada ga je udario, zar ne?
Ne, bio je trkački zeleni.
Da li se sećaš toga?
Bio je to crveni pas.
Otišao si visoko gore, nikad to neću zaboraviti. Ali ipak si bio dobro.
Bio si dobro. Imao si par modrica.
Mislim da su mislili da preterujem kad sam te uvela unutra.
Šta je sa onom noći lomače kada si se izgubio?
Sećaš se one noći lomače?
Koliko si imao godina? Šest?
Ne, bio je stariji.
Vatromet je krenuo.
Jadni dečko, počeo je da vrišti i zavija.
Morao sam da ga nosim do kuće. Jesam. Da.
Zaspalog na mom ramenu.
Ne sećaš se toga?
Bio si zaista izvan sebe.
Stvarno ti je bilo teško.
A mi smo samo pokušavali da te nateramo da uživaš u vatrometu.
Uvek si bio osetljiv dečak.
Da.
Da li se i sada plašiš vatrometa?
Ne.
Znaš li šta si rekao za njega?
Da je isti kao moja majka? - Jeste.
Ipak je rekao nešto.
Da, to je kad razgovara sa mnom.
Ne znam.
Bilo mi je toliko milo da te ponovo vidim.
Zar nisi siguran da bi smo se videli?
Ne.
Ovde si.
Evo me.
Vrati se uskoro.
Neko od nas će biti kod kuće.
Molim te.
Da, hoću.
Hoću.
Šta se dešava?
Laku noć draga.
-Laku noć sine. -Zdravo.
Zaista mi je žao zbog one noći.
Oh, sve je u redu.
Ne brini o tome.
Vidimo se.
Ja zapravo volim viski.
Da li želiš da popiješ piće?
Zdravo.
Hoćeš da uđeš?
Naravno.
-Da. Šta imaš?
Imam votku i malo piva.
I malo trave, ako želiš.
Da. Trava je bolja.
Ostavio sam alkohol.
Da li voliš da živiš ovde?
Mislim da mi se više sviđa kada se ljudi usele.
Ako se ljudi usele.
Imaš li prijatelje u blizini?
Ne.
Ne baš.
A ti?
Ne, ne zaista
Većina mojih prijatelja se odselila iz Londona.
Žele da imaju bašte za svoju decu.
Žele da budu u blizini svojih baba i deda da bi oni mogli da im čuvaju decu.
Pretpostavljam da nisi želeo da se preseliš?
Uh, ne.
Šta ću da radim u Dorkingu?
To nije za ljude kakav sam ja.
Samo proveravam da li si kvir, dobro?
Da.
To je dobro.
Ili gej.
Peder, nisam.
Navikao sam da sebe nazivam pederom.
To je uvek bila velika uvreda.
Verovatno zato sada toliko mrzimo gej.
Mislim, uvek je kao...
Tvoja frizura je gej.
Sofa je gej.
Tvoji treneri su gej.
Tvoja školska torba je gej.
Da.
Međutim, kvir izgleda nekako ljubazno.
Znaš, to je kao...
Ne znam.
To je kao da je pušenje kuraca uklonjeno.
Da.
Pretpostavljam da nisi ni sa kim.
Nikad te ne vidim ni sa kim.
Ne.
Često si slobodan?
Da li sam često sam?
Pretpostavljam da je tako, da.
Jesi li?
Da.
Ali ne zato što ne pokušavam.
Kako bi bilo da te poljubim?
Bez čekanja.
Izvinjavam se.
-Jesi li dobro?
Ne, da, da. Samo što nisam radio...
Nisam radio ovo neko vreme.
Samo se seti da dišeš.
Dobro.
Jesi li dobro?
Jesi li to ti?
Bojim se da jesam.
Čoveče, bio si sladak.
Mrzim svoje fotografije.
Bio sam debelo dete.
Tačno. Ali kad si debelo dete, niko te ne pita zašto nemaš devojku.
Ipak, sigurno bismo bili prijatelji.
Odbacio fudbal da špijunira dečake.
Je li ovo tvoj tata?
Da.
On je lep.
Da.
Ja samo... Pokušavam da pišem o njemu trenutno.
Ti to radiš?
Da.
Kako ide?
Čudno.
Ne viđam se mnogo sa tatom.
Da li ti...
Viđaš li se sa svojima?
Ne, umrli su.
Pre nego što sam imao 12 godina.
Oboje? Da.
Da. Da.
Nije najoriginalnija smrt.
Stvarno mi je žao.
Ne, hvala. Bilo je to davno.
Da, mislim da to nije bitno.
Voleo bih da te vidim ponovo.
Da, okej.
Mogao bih da prenoćim ako...
Šta kažeš na tu bolju ideju?
-Ne večeras. -Da?
Ne, ne, voleo bih da te vidim ponovo.
Ne moraš da objašnjavaš.
Dobro.
Hvala.
Mili, vratio si se.
Naravno da sam se vratio.
Isuse, prokisao si.
Hajde, skini sve.
Ne, ne skidam se.
Ne budi lud. To sam samo ja.
Hajde, ruke gore.
Staviću ih u sušač.
Danas sam samo ja kod kuće.
Je li to u redu?
-Da, naravno da jeste. -Dobro.
Toliko toga želim da znam. Želim da čujem sve.
U redu, idi gore. Presvuci se.
Bože moj, ovo je tako uzbudljivo.
Mislim da ti ništa neće više odgovarati, zar ne? Ne.
Da, pa, donela sam ti neke stvari tvog oca.
Dobro.
Hajde, skini i ovo, a ja ću ostaviti da se osuši sa ostalima stvarima.
Da li ćeš ih skinuti, Adame?
Iskreno.
Bože, pogledaj se.
Šta?
Ti si samo dečak.
A sada nisi.
Ti si potpuno drugačiji, ali i dalje si ti.
Pa, mislila sam da ćeš biti kosmatiji
Kao tvoj tata.
Okej, izvini.
Kao moja kosmata prsa.
Dobro.
Hriste, znaš na koga me podsećaš?
Na koga?
Ličiš na mog tatu.
Na njega?
Ionako ga se sećam kada sam bila mala devojčica.
Bože, zar to nije ludo?
Kao da vas vidim obojicu istovremeno.
Napravila sam tvoje omiljeno. Nadam se da je još uvek tvoje omiljeno.
Otićiću samo da pristavim čajnik, a onda mi možeš reći sve.
Ne boj se.
Dobro.
Tvoj tata mi je rekao da ne pitam,
a ne vidim burmu, pa pretpostavljam
da nisi oženjen, ali imaš li devojku?
Zamišljam je sa smeđom kosom, ne previše mršava, pametna, očigledno.
Dobro?
I šta?
Zar ne?
Nemam devojku, ne.
Šteta.
Nemam devojku jer ne volim devojke.
Ni žene.
Kako to misliš?
Mislim...
Ja sam gej.
Kao homoseksualac?
Kao to, da.
-Stvarno? - Da.
Od kada?
Već dugo vreme.
Zauvek?
Ne izgledaš gej.
Pa, nisam siguran šta to znači.
To znači ono što znači. Znaš šta to znači.
Pa, kladim se da ti je drago ne poznaješ komšije sada.
Moram priznati, pomalo sam iznenađena.
Nisam baš sigurna šta osećam o tome.
Šta? Nisi mislila da bi to bilo moguće?
Ne, naravno da ne.
Šta roditelj želi da misli o svom detetu?
Pa, meni je to u redu, pa...
Meni je sto sasvim u redu, pa... Nisu li ljudi loši prema tebi?
Ne, ne.
Sada su stvari drugačije.
Pa, nisu loši.
Ne odobravaju, u svakom slučaju.
Ali da li svi znaju?
Mislim, jesi li otvoren u vezi toga? Mislim, ne znam, niz glavnu ulicu u V.A.
Smitova? Pa, to zavisi od ulice.
Da.
Svi znaju. Svi su fini.
Pa, zar ne želiš da se oženiš i imaš decu?
Mogu da imam decu. Muškarci mogu da se venčaju.
Žene takođe.
Šta, jedni s drugima?
Da.
Zašto?
Kako to misliš zašto?
Pa, zar to nije kao kad imaš svoj kolač i jedeš ga?
Znači, želiš da se venčaš i imaš decu?
Ne znam.
To nije dugo bilo mogućne,
tako da nisam mislio da je vredno truda da želim da se venčam i da imam decu.
-Dobro si? -Da. Dobro sam.
Sigurno?
Mislim da nikad nisam znala šta se dešava se u toj tvojoj čudnoj maloj glavi.
Uvek si bežao.
Da li se sećaš?
Da.
Bilo je to vreme kada si stigao do železničke stanice,
ali onda si izgubio svoj novac, i tako nisi mogao da kupiš kartu.
-Da li se sećaš toga? -Da.
-Bila je to babina novčanica od pet funti. -Da, to je bilo to.
Gde si mislio da ideš?
Ne znam.
London.
London?
Ili je to bilo vreme kad si otišao u vrh bašte,
ali onda si posekao palac na staru flašicu za mleko
i došao si trčeći stidljiv kao ovčica,
krv po celoj majici, i lupao si i lupao po tom prozoru da te puste unutra.
Da.
Eto.
Samo.
Da.
Kažu da je to veoma usamljen život.
Oni, zapravo, više ne govore to.
Znači nisi usamljen?
Ako jesam, to nije zato što sam gej.
Zaista nije.
Zaista nije?
Oh, bože, i šta je sa tom groznom, groznom bolešću
Videla sam na reklamama,
na vestima i na nadgrobnim spomenicima.
Da li treba da brinem o tome?
Ne. Isuse.
Sada je sve drugačije.
Sve je drugačije.
Pa, pretpostavljam da ne bih znala za to.
Tvoja odeća će sada biti suva.
Možeš poneti ove palačinke sa sobom ako želiš. Ja ih neću jesti.
Šta nije u redu?
Dobro sam.
Samo sam se malo prehladio.
Stvarno?
Vruć si.
Da.
Samo sam, samo sam,
Samo me je uhvatila kiša.
Dobro.
Pa, zašto te ne okupam u toploj kadi
Moja baba kaže da bukvalno ne postoji ništa topla kada ne može da reši.
Ne volim baš kupanje.
Zajebi. Ko ne voli kupanje?
Ne treba da se stidiš u mojoj blizini.
Da.
To je lakše reći nego učiniti.
-Da li bi želeo da zatvorim oči? -Da, molim.
Razmišljao sam o tom šta sve danas jedeš.
Razmišljao sam da gledam usran TV sa tobom u petak uveče.
Jedem brzu hranu na tvojoj sofi.
Gledam stare epizoda Top Popa od pre mog rođenja.
Mislio sam i na nešto drugo.
Mislio sam da te jebem.
-Stvarno? -Da.
Jebeš me, nije me briga šta.
Osloni se na to.
Da.
U redu je ako nisi pravi. Ne moraš da budeš za jebanje.
Nisam bio duže vreme.
Iz očiglednih razloga.
Očigledni razlozi?
Osećao sam, kad bih jebao nekog,
umro bih.
Verovatno ti je prilično teško da zamisliš to.
Da.
Pa, ne uopšte.
Da.
Rekao si pre neki dan, da se ne viđaš mnogo sa tvojim tatom.
Da.
A sa tvojom mamom?
Da, bolesno.
Kako to?
Znaju da si peder?
Da, naravno.
Da li ti je to u redu?
Da.
Dobro.
Verovatno manje dobro nego što bi svima trebalo da bude.
Da.
Nikad se nisam navikao na to.
Samo ne govori previše.
Moglo bi se reći da sam
stigao do ivice.
Ili skoro do ivice.
Preko ivice.
Šta to znači?
Da, ja sam ivica porodice.
Moja sestra i njena deca.
Moj stariji brat se upravo oženio.
Svi imaju ovo stanove u centru.
To je u redu.
Zašto je u redu?
Zato.
Ne idem mnogo kući.
Da li te to rastužuje?
Da.
Ne, mislim da je to neizbežno, zaista.
Zašto?
Uvek sam se osećao kao stranac u mojoj porodici.
I onda...
autovanje samo stavlja kraj te razlike.
To je uvek bilo tu.
Da.
To je samo beskrajno.
Zaista nije niko kriv.
Šta nije u redu?
To je smešno.
Sada su stvari bolje. Naravno da jesu.
Nije potrebno mnogo učiniti da se osećaš onako kako si se osećao.
Opet nazad tamo. Igra je gotova.
Jesam li još vruć?
Malo.
Hoćeš li ostati da prenoćiš?
Siguran sam da neće dugo.
U redu je.
Samo sam hteo da razgovaram sa njom.
Da, znam da jesi.
Ovo je bilo omiljeno tvom dedi.
Nikad mi se nije dopalo mnogo u to vreme, ali...
raslo je u meni.
Ako želiš da vidiš tvoju mama kad stvarno popizdi,
izvoli i razbij tu prokletu stvar.
Hajde onda, momci. Sedite.
Šta ti je tada rekla?
Plaši se da se nećeš vratiti.
Ali znaš kakva ti je mama.
Nemoj se previše razočarati u nju.
Ne, nisam.
Ona samo treba da sredi neke stvari
u svojoj glavu i sve priče koje je izgradila.
Uskoro će shvatiti da se zapravo ne radi o njoj.
Sta je sa tobom?
Šta je sa mnom?
Šta misliš?
Dobro...
Mislim, to je bio samo šok.
Uvek sam znao da si bio malo Tuti Fruti.
Nisi mogao da baciš loptu bez obzira koliko sam puta pokušao da te naučim.
Ne mogu to da uradim.
Činiš da zvučim kao užasan kliše.
-Pa, umeš li da baciš loptu? -Ne.
Pa, izvoli.
Da li bi me voleo da si znao?
Ne znam.
Čuo sam te kako plaćeš u svojoj sobi posle škole.
Da li su te dečaci tada zlostavljali?
Ne samo dečaci.
Šta su oni radili?
Nazivali me seka presom.
Ignorisali me. Odbijali da se igraju sa mnom.
Gurali mi glavu u wc šolju.
Bockali me olovkom u lice.
Tačno tako.
Da.
To je malo rak rana, zar ne?
Pa zašto nisi ušao u moju sobu kad si me čuo da plačem?
Zašto mi nisi rekao šta se dešavalo u školi?
Znaš, ti mi odgovori prvi.
Budi iskren.
Prosto nisam hteo da razmišljam o tebi kao o dečaku kog bi drugi dečaci zlostavljali.
I znao sam da bih, da sam bio u tvojoj školi, verovatno i ja tebe zlostavljao.
Da, mislim da sam uvek verovatno to ipak mislio.
Verovatno zašto ti nisam rekao šta mi se dešavalo u školi.
Znaš, kad mi je ona rekla
to me je navelo na razmišljanje o drugim šalama koje pravimo.
Da, stekli smo utiske o tvom profesoru engleskog kada
udara okolo svojim mlitavim zglobom.
Rekao si mi da ne prekrstim noge
kao žena, nogu preko noge
i ponovljao to.
Jesam li?
Da, još uvek.
Još uvek razmišljam o tome svaki put kad prekrstim noge.
I ja imam dobre pamćenje.
Da, nadam se.
Nadam se. Nadam se da imaš.
Sećaš se da si nekada voleo da ukrašavaš jelku?
Poludeo bi za tim svake godine.
I uvek bi mi dozvolio da stavim vilu na vrh jelke.
Jesam.
Izvini što nikad nisam ušao u tvoju sobu kad si plakao.
Ne, stvarno, u redu je.
-Nije u redu, strvarno nije? -Tata, razumem.
Trajalo je toliko dugo.
To je bilo tako davno.
Prestani.
Mogu li da te zagrlim sada?
Da, molim te.
Dobro si, sine.
Ti si dobro.
Posle ovoga,
želim da izađemo.
Ti i ja.
Mislim zajedno.
U svet.
Gde si našao to?
U mom novčaniku.
Kurac ga zna šta je sve bilo tamo.
Mislim da je to kat perlica. (Metaktinon)
Oh, zaista?
Da li si to radio ranije?
Ne.
Vratio si mi je.
Potrudio sam se.
-Dobro. -Dobro.
Adame?
Šta nije u redu?
Oh, stvarno si vruć.
Oh, on je stvarno vruć.
Izvoli.
Okupite se.
Da, jesi li spreman?
U redu, idemo.
Srećan Božić.
Da li je ovo stvarno?
Da li se izgleda stvarno?
Da.
Eto onda.
Ali koliko dugo?
Ne mogu da odgovorim na to.
Mislim da ne odlučujemo kad se završava.
Vi ne idete sada, zar ne?
Gde bismo otišli?
Kod Volša.
Volš? Volš.
Volš. Ne.
Čekaj.
Obećaj mi da sada nećete otići.
Obećavam.
Samo ćemo spavati kod komšija.
Dobro?
Idi spavaj.
Ne mogu da spavam.
Hoćeš da uđeš?
Mogu?
Naravno da možeš.
Ovde još uvek miriše isto.
Ušunjao bi se ovde iz noći u noć govoreći da ne možeš da spavaš.
Uvek si se plašio nečeg.
Napada ubica, ili besnila, ili nuklearnog rata.
Da li ljudi još uvek dobijaju besnilo?
Ne.
Očajnički sam želela da odrasteš samo da bih mogla da se dobro naspavam.
Žao mi je.
Šta ti je žao?
Meni je žao.
Trebalo je da uživam u tome što mi voziš banane.
Gde si otišao?
Znaš, posle.
Živeo sam sa babom.
Odvela me je u Dablin.
Da, tako sam i mislila.
Zašto nisi živeo sa njegovima?
Zašto nisi živeo sa babom Mej?
Rekli su da joj je srce slomljeno.
Zašto?
Pa, izgubila je sina.
Shvatam. Moja majka je bila dobro jer je izgubila ćerku jedinicu.
Ne, ne.
Nije bila dobro.
Prosto ne mogu da verujem da je ona morala da brine o tebi, a ja nisam.
Da li je neko od njih još uvek tu?
Ne bi bili, zar ne?
I kako si se snašao tamo sa mamom?
Da li si uspeo da se bolje uklopiš u školu?
Ubedio sam se da jesam.
Mrzim što nismo bili tu kada si morao da pušiš, mili.
I još više mrzim
što nisam bila tamo ranije. Ne, zaista.
Ne, to nije istina.
Ma hajde.
Jedva da sam bila majka godine, zar ne?
Ali volim da mislim da bih bila bolja u to vreme.
Ni u jednom trenutku.
Znaš, kada sam bio tinejdžer,
ili čak kasnije,
u mojim dvadesetim godinama,
sve sam planirao.
Da li misliš?
Šta bi mi mogli da uradimo zajedno.
Do poslednjeg detalja.
Izleti u Vit Gift Centar.
Rođendani.
Znaš, putovanja u London.
Planetarijum.
Londonska tamnica.
Oduvek sam želela da idem tamo.
Znam.
Ili praznici koje bi mogli da provedemo zajedno.
Oh, da li smo išli u Diznilend?
Jesmo.
Kada sam imao četrnaest godina.
Kiša je padala bez prestanka.
I zatvorili su Svemirsku planinu.
I svađali smo se svakog dana.
Zašto smo morali da se svađamo?
Jer to je ono što svako radi sa svojim roditeljima.
Svađaju se, prepiru i pretvaraju da su jedni drugima uništavali živote.
Da li smo se pomirili?
Ne, nismo morali da se mirimo.
Bili smo zajedno.
Pa...
Je li to to, mama?
Dobro si?
Nisam.
Dobro si, sine.
Dobro si.
Šta ti radiš ovde?
Ne bi trebalo da budeš ovde.
-Koji je dan? -Nedelja.
Koji dan?
Nastavio si da plačeš.
Stalno si plakao za roditeljima
iznova i iznova u klubu.
I nisam znao šta da radim.
Pa sam te samo...
vratio nazad ovde i tamo dok nisi zaspao.
Izgledao si tako uplašeno.
Evo, dođi ovamo.
Oh, dragi bože.
Ja sam ovde. U redu je.
Dobro si.
Spavao sam u njihovom krevetu
one noći kada su izašli.
Trebalo je da idem sa njima
na božićno piče kod Volšovih
oko ponoći.
Dva policajca su došla na vrata,
muškarac i žena.
On je imao zaista lepe, ljubazne oči
i gusta tamnu čekinjavu bradu.
Izgledala je kao da je nacrtana.
Automobil je proklizao na poledici.
Oboje su pili.
Tata je poginuo odmah, a mamu su odneli u bolnicu
Svete Marije u Krojdonu
a umrla je nekoliko dana kasnije.
Da li si je video?
-Šta misliš? -Jesi li se oprostio?
Da.
Ne.
Moja baba je rekla da bi to bilo previše strašno.
Mama je prošla kroz vetrobran
i izgubila je oko,
pa je bila prilično sjebana.
Isuse.
Da.
Otišao sam da tražim to oko.
Ne znam zašto.
Nisam želeo da ga neko drugi pronađe.
Mislio sam da će biti pored puta.
Ona me gleda.
Zdravo.
Pronašao sam mali komad vetrobranskog stakla.
Glava mi je bila krvava,
ali možda to nije istina.
Sestra je rekla da se mama probudila neposredno pre nego što je umrla.
Mora da je bilo tako zbunjujuće.
Jedva se vidi.
Tata nije bio tamo. Ja nisam bio tamo.
Ne mogu ni da zamislim kako si se osećao.
Kako si bio usamljen.
Da, ali ja sam se...
Uvek sam se osećao usamljeno...
Čak i ranije.
Ovo je bio novi osećaj.
Kao, uh...
užas.
Kao da sam zauvek...
bio sam sada.
A onda, kako sam stario,
taj osećaj samo...
učvrstio.
Samo... jednostavno nije...
ovde sve vreme.
A onda, izgubivši njih, zapetljao sam se sa svim ostalim stvarima.
Kao kad sam gej, i
osećam samo kao...
da budućnost nije bitna.
Da li to ima smisla?
Da...
Znam kako može biti lako prestati brinuti o sebi.
Hoćeš li poći sa mnom?
Gde to?
Samo da ti pokažem.
Čija je ovo kuća?
Kuća mojih roditelja.
Da?
Ko sada živi ovde? U redu je.
Ne brini.
Alo?
Zdravo?
Adame.
-Ko? -Moji roditelji.
Ovo je naša kuća.
Ovo je naša kuhinja. Ovo je naša tapeta.
Ovo je naš sto gde smo jeli ribu i pomfrit svakog petka uveče,
pa je moja majka mogla da se pretvara da smo još katolici.
Adame, hoću da idem kući. Daj da te odvedem kući.
-Ovo je moj dom. -Ne, nekada je bio.
-Mama! - Adame! -Tata!
- Adame, slušaj. Daj da te odvedem kući.
Vidi! Ti idi kući.
Ti idi kući. Ja ne idem.
Da li možeš da ih vidiš?
Pustite me unutra.
Molim vas.
Molim vas, pustite me unutra.
Zašto nas nisi pustila unutra?
Gde je on? Da li je ovde?
Ne.
Ipak smo ga videli.
Hteo sam da ga upoznate.
Znam, ali ne mislim da ovo funkcioniše tako.
Ali izgleda kao lep momak, ipak.
Da li je on tvoj poseban prijatelj?
Misliš, moj momak. Je li on moj dečko?
Ako bi mogao to da nam kažeš.
-Dobro. -Pa, je li on tvoj momak?
Ne znam.
Da li si zaljubljen u njega?
Zašto je to tako čudno?
Nikada nisam bio zaljubljen ranije, pa...
Zaista ne.
Pa ovo...
Ne znam da li je to to.
Mili.
Pa, čini se da ima cela gomila briga za tebe
Po mom ne tako skromnom mišljenju.
Misliš da bi on to voleo?
Pa...
-Mislim da moramo... -Ne.
Ne govori to.
-Molim te ne govori to. -Moramo. Moramo.
Ja i tvoja mama...
Mislimo da je najbolje za tebe da nam više ne dolaziš u posetu.
Nastavićeš da dolaziš i dolaziš. Znam da hoćeš.
I možemo da vidimo šta ti ovo radi.
Ne radi mi ništa.
Da, radi ti.
Neću ti dozvoliti da nastaviš dalje.
Dobro, pa, dolaziću manje.
Doći ću jednom godišnje.
Doći ću za Božić.
Hajde momče.
Morao si da znaš da ovo neće trajati večno.
Ne tražim da traje večno.
Ja samo...
Nije prošlo dovoljno dugo.
Nije bilo ni blizu dovoljno dugo.
Znam, ali nikad nije moglo biti, zar ne?
Hej slušaj.
Imam ideju.
Kako bi bilo...
Kako bi bilo da odemo na tvoje omiljeno mesto u celom prokletom svetu?
Siguran sam da je još uvek otvoreno.
Ekspres restoran u Diznilendu.
Jebeno je jeftinije.
Molim vas, donesite nešto posebno.
Za vas?
Ne, hvala.
Ja stvarno nisam gladan.
Nisam ni ja.
Zašto nisi naručio nešto?
- Kotlet? - Mogu ja da pitam?
Biće brzo.
Isuse, rekla sam ti da ne pitaš.
Ti želiš da znaš.
Ali šta ako je bilo sporo i strašno bolno?
-Kakva je razlika? -Velika.
Bilo je brzo.
-Da li je? -Da.
Za oboje?
Ne, ne izgleda da si siguran.
Nemoj sad da nas lažeš.
Bilo je brzo.
Bilo je stvarno brzo.
Oh, okej.
Da, da.
Da, pa, to je olakšanje, zar ne?
Nekako.
Brinula sam.
Šta misliš da bi trebalo da kažemo jedni drugima?
Nisam siguran da imam mnogo mudrosti da podelim.
Ne znam, možda Adam, budući da je stariji, treba da podelite nešto sa nama.
Možda ne bi trebalo ništa da kažemo.
Možda.
Iako ću reći da znaš da si nas učinio veoma ponosnim, sine.
Nisam uradio ništa čime bise ponosili.
Upravo sam zabrljao.
Ne, ali si prošao kroz to.
Neka teška vremena, siguran sam.
A ti si još uvek ovde.
To je ono na šta smo ponosni.
Tata.
Ostani.
Ostani još malo.
Ja ne mislim tako.
Volim te, dragi.
Volim i ja tebe.
Voliš me?
Ponekad nisam bio tako siguran.
Kakve god da smo probleme imali, drago mi je da smo na kraju zajedno.
Znam da nikad nisam bio dobar u tome da to kažem.
Prosto nisam mogao da izgovorim reči.
Ali ja te mnogo volim.
Nekako, čak i više, sada kada te poznajem.
Važno je da mi veruješ.
Verujem ti.
Znam da te mnogo volim.
Tata?
Tata, jesi li čuo to?
Adame, jesi li tu?
Ne mogu da te vidim. Zašto ne mogu Vidim te?
Ovde sam, mama.
Tu si.
Osećam te.
Tvoja koža je divna i topla.
Sad, slušaj.
Obećao si mi da ćeš pokušati sa ovim Harijem.
Da.
On bi mi se svideo. Ja to znam.
Možda će mu trebati malo pažnje, možeš li?
On ima tako tužno lice.
Da li me čuješ?
Da. Da. Čujem te.
To je dobro.
Nadam se da ćete jedan drugog usrećiti.
Tako drag i nežan dečak.
-Prijatno. -Hvala.
Hari?
Šta radiš ovde dole?
Došao sam da te nađem.
Zašto si ovde?
Oprostio sam se s njima, pa sam došao da te vidim.
-U redu je. -Ipak, nije u redu, zar ne?
Bio sam tako uplašen te noći.
Trebalo mi je samo da ne budem sam.
Žao mi je.
Bio sam previše uplašen.
Ja sam ovde, zar ne?
-Hajdemo samo gore. -Ne, ne, ne, ne, ne.
Samo treba da mi kažeš, okej?
Zato što mogu da osetim miris.
Osećam ga u grlu.
Kako to da me niko nije našao?
Pa, to su bili moja mama i moj tata.
-Ja sam te našao. -Ne, ali ja...
Adame, ne želim te da me vidiš takvog unutra.
Ti nisi unutra. Ti nisi unutra. Ti nisi unutra.
Ti si ovde.
Sa mnom.
Hajdemo samo gore.
Video sam te, znaš.
Tvoju mamu.
I tvog tatu. Kuću.
Oni su videli tebe.
Jesu.
Moj tata je rekao da si lep momak.
Oni su te voleli.
Oboje bi te voleli.
Oh, Skote.
Da li ste uspeo da kažeš šta si hteo da kažeš?
Moram da budem sa njom.
Dobro je što ste zajedno.
Da.
Plašim se.
Znam.
Ali ja sam ovde sa tobom.
Ne dozvoli da se ovo ponovo zamrsi.
Okej, hajde.
Dobro.
Tako je tiho.
Nikad nisam mogao da podnesem kako je ovo mesto bilo tiho.
Pa, stavi ploču.
Šta bi voleo?
Ti biraš.
Zaštitiću te od Kandže sa kapuljačom.
Držaću vampire dalje od tvojih vrata.
Preveo Mita