Vildkatter spelade en gång en viktig ekologisk roll på landsbygden.
Devonshires naturförvaltning vill rekrytera...
Laura!
God morgon.
Förlåt.
Jag... Nej.
Jag lät dig sova.
Jag måste till kaféet och kolla läget.
-Öppet hus. Drinkar och kanapéer. -Ja, jag glömde. Förlåt.
-Vi ska säga att vi öppnar i morgon. -Just det.
Jag tog en promenad.
Jag...
Hej, Esther.
Nej, jag kan möta dig där. Sms:ar du adressen?
Okej. Hej då.
Det var jobbet.
-Jag kan skjuta upp det. -Varför?
Det har gått över en vecka. Vi kanske kan prata.
Om du vill.
-Bara om du vill. -Kan vi låta bli att göra det här?
Vi gör det inte nu.
Ja.
Ja. Okej, då. Gör det, så gör jag detsamma.
Ja, okej.
Bra. Ja.
-Tack, Margo. -Okej, vad har hänt?
Laura och Matthew Colbert och deras två barn Arlo-
-som är fem, och treåriga Cora, verkar ha försvunnit.
Försvunnit? Som i...
-Som i försvunnit. -Just det.
Grannen Dorothy Trowman kom i morse för att hämta Laura Colbert-
-för att shoppa med henne och hittade huset så här.
Jag har lämnat allt som det var.
Tv:n på, halvätna måltider på bordet. De verkar ha lämnat maten.
Lamporna på, dörrarna olåsta.
Ugnen var på och en äppelpaj skulle precis in i ugnen.
-Var ligger närmaste hus? -Fem kilometer bort.
-Mary Celeste? -Var inte det ett fartyg?
Det hittades vid Azorerna 1822 i perfekt fungerande skick.
Men hela besättningen hade försvunnit.
Måltider hade lämnats ouppätna, precis så här.
Antyder du att det kan finnas en koppling?
En svag sådan, i bästa fall. Har vi kollat med familj och vänner?
Den enda släkting jag hittade är mr Colberts gamla mor.
Hon bor på ett härbärge i Barbican. Hon såg sin son för två dagar sen.
Barnen skulle till skolan och mr Colbert till jobbet.
Ingen av dem kom fram.
Hennes födelsedag, kanske?
Inga kort.
De kan inte bara ha gått upp i rök.
Mrs Trowman sa att de aldrig hade lämnat stället så här.
Och Laura kom alltid i tid.
21 SEPTEMBER
Jag undrar vad den här är till för.
De har ingen bod.
Ingen aning.
Men alla dörrar var olåsta, så det är nog inte relevant.
Ja.
Vänta, jag glömde. Jag köpte den här till dig.
-Jag brukar bara... -Klottra lite på måfå.
Då kittlas det i mina tänder.
Har de några mobiler?
Vi har försökt ringa båda numren. Vi kom till röstbrevlådan.
Jag har bett om samtalslistor från operatörerna.
Vad hände här?
Hur kan en hel familj bara försvinna?
-Vem var den här grannen? -Mrs Trowman.
Mrs Trowman? Kommissarie Goodman.
-Det här är slöseri med tid. -Är det?
Jag berättade vad jag såg. Jag såg henne skriva ner det.
Ja. Jag ville prata med dig själv.
Varför? Kan du inte läsa eller skriva?
Jo, det kan jag. Jag vill bara höra det direkt från dig.
-Du är ny, eller hur? -Ja, det är jag.
Jag tyckte att du var lite konstig.
Var du vän med Laura Colbert?
Det beror på vad du menar med vänner.
Ni shoppade ihop, va?
Att åka och handla mat ihop gör oss inte till Ant och Dec.
För Guds skull, de gör dig inte illa!
Nej.
När såg du familjen Colbert senast?
I helgen. De tog med barnen för att träffa getterna.
Den bet mig.
Och...
Och du har ingen aning om var de är just nu?
Det sa jag inte.
Sa hon inte det?
En luffare från London bröt sig in, mördade dem i deras sängar-
-och begravde kropparna i skogen.
-Hon tittar mycket på tv. -Hur hon kan sova om nätterna?
-Du har väl sett en mans ben förut? -Blod får mig att må illa.
Inte mitt eget, bara andras.
Förlåt. det var bara en skråma. Klart.
Om bilen är kvar på uppfarten-
-så lämnade de huset till fots. Då måste nån ha sett dem.
Jag har bett Margo kolla upp taxichaufförer, bud, fastigheter-
-och alla som var på denna vägen i går kväll.
Men de kanske inte använde vägen.
Be Kelby ta fram kartor över vandringsleder och ridstigar här.
-Ska bli. -Tack.
Även om du målar den i tid så hinner den inte torka till kvällen.
När du bad mig om stöd, var det det här du menade?
-Jag är pragmatisk. -Var inte det! Det hjälper inte.
Dessutom målar jag inte.
Du bad mig bjuda halva Shipton Abbott...
Jag får vara orolig.
Dessutom känner man sig orolig när man är utestängd från saker...
Man fruktar det värsta.
-Va? -Är Humphrey otrogen?
Ni två har smugit runt i flera dagar.
Och jag är inte dum. Jag vet att det är nåt mellan er.
Om det inte är det, vad är det då?
Jag behöver bara prata med mr Bromley när han orkar, om det är okej.
Jag har hans mobil och saker vi hittade på platsen-
-så jag kan ta med det till sjukhuset.
Hur mår din mamma? Hälsa henne från mig.
Och om hon bakar fler äppelkakor, glöm inte bort mig då.
Okej. Tack, Lucy.
-Ingen tur? -Hon ska göra en sats i helgen.
-Och Christopher Bromley? -Han i smitningsolyckan?
Han är kvar på akuten.
De röntgar igen. Hon ringer när han är klar.
-Har du hittat dem? -Nej.
-Nåt nytt om familjen? -Rapporten är på ditt bord.
-Blev det några rubriker? -Det var en massa skrivande i onödan.
De har inga släktingar i närheten förutom Matthew Colberts mamma.
De flyttade till Shipton för åtta år sen.
Han spelar fotboll för The Weary Friar Pub-
-där Laura Colbert jobbade som barflicka.
Hon jobbar fortfarande skift ibland om de är underbemannade.
-Hallå! -Tack.
Har nåt annat kommit in?
-Smitningsolycka på Raleigh Estate. -Är det illa?
I motsats till en sån där lyckad smitning, menar du?
Ja. Bra poäng.
Offret är Christopher Bromley, en 35-årig finanskonsult.
Han har legat på akuten över natten.
Han har en misstänkt benfraktur, en bruten handled, bulor och blåmärken.
Bilföraren, då?
Vittnen säger att de hörde skrikande däck och kollisioner-
-men ingen såg nåt.
Jag hittade trasig plast på platsen.
En av strålkastarna verkar ha krossats.
Okej. Säg till om du behöver nåt.
Har vi fått detaljerna från mr Colberts arbetsgivare?
Hurså?
Jag vill prata med honom.
-Varför då? -Jag är detektiv.
Han vet inget. Han är arg som en taggtrådsgrävling.
Tack.
Kan vi kolla i databasen-
-om vi har nåt om vår försvunna familj?
Granndispyter, brottsregister, allt vi kan hitta.
En familj på fyra försvinner mitt under middagen-
-och de har inte tagit bilen.
Frågan är om de gav sig av frivilligt.
Blev de bortförda mot sin vilja?
Gick du igenom allt det utan att berätta för mig?
-Utan att berätta för nån. -Jag vet inte om det gör det bättre.
Jag stod inte ut med de dagliga IVF-uppdateringarna.
"Har det fungerat än? Hur mår du? Är du gravid?"
Sen fick jag hantera Humphreys optimism.
Varje gång vi försökte så skulle det lyckas.
Jag minns hans min när det inte gjorde det.
Stackars älskling.
Jag kan inte föreställa mig hur det måste ha känts.
Jag önskar att jag hade varit där för dig.
Det fanns inget du kunde göra.
Det är bara min dumma kropp.
-Kommer du försöka igen? -Jag vet inte.
Men du vill ha barn.
Jag vill göra Humphrey till pappa! Och dig till farmor...
Det var inte det jag frågade.
Hur är det hos svärföräldrarna?
Bra. För det mesta.
Konstigt att Martha inte sliter sitt hår.
Det måste kännas som ett steg bakåt att flytta tillbaka till sin mamma.
-Jag har aldrig tänkt på det så. -Självklart inte. Du är en man.
-Fantastiske Harris? -Ja, det är jag.
Om jag inte är skyldig dig pengar. Då är jag Robert Johnson.
Vilket namn, "fantastiske".
Vi heter Goodman och Williams. Vi är kriminalpoliser.
Du är den nya killen på Shipton Station som alla pratar om, va?
Ja. Ja, det är jag. Vad säger de?
Att du är lite märklig.
-Så ni jobbar med Margo Martin? -Ja, det gör vi.
-I så fall erkänner jag. Grip mig. -Erkänner vad?
Vad du vill, bara Margo muddrar mig när jag kommer dit.
Vänta. - Känner du Margo?
Känner henne? Jag har velat ha henne i nästan 60 år-
-ända sen hon visade mig sina trosor i lekstugan-
-på St. Vincent"s när vi var sju.
Picasso! Håll dig under vattenlinjen, dumsnut.
Sist jag kollade var havstulpanerna under vattnet, inte på ytan.
Jag trodde vi skulle gifta oss, men Jamie Martins hann före.
Det krossade mitt hjärta.
Kvällen de gifte sig satt jag på Kitty J"s-
-och lyssnade på "One Man Band" på jukeboxen.
Leo Sayer!
Han sjöng den, utklädd till clown.
-Det kanske bara var i mitt huvud. -Okej.
Vi ska hälsa Margo från dig.
Får vi fråga om Matthew Colbert?
-Har du hört nåt? -Nej, inte än.
-Var han på jobbet i går? -Ja.
Han blev klar med Mighty Flynn.
Han fick sin bonus och gick hem, glad som en lärka.
Verkade han bekymrad eller orolig när han var här?
Inte vad jag märkte.
Är det olikt honom att ta ledigt utan att säga nåt?
Matty är en bra kille. Aldrig sen, inte rädd för hårt arbete.
Han lever för sin familj.
Han tar till och med hand om sin gamla mamma.
Om han hade kunnat ringa mig, hade han gjort det.
Nåt är fel.
-Herrn? -Ja?
-Var det nåt mer? -Nej, jag tror inte det.
Visst är hon vacker?
Hon kom in förra veckan. Den behöver målas om och fräschas upp.
Men den i bra skick.
-Får jag gå ombord? -Var så god.
-Fem minuter! -Var bara lite försiktig.
SHIPTON BILVERKSTAD
Jag hörde att det bor en ny kille där från London.
-Det stämmer. -Gud hjälpe oss alla.
-Han är okej. -För att vara en grockle.
-Vad är det? -Det var en strålkastare.
Varför visar du mig den?
Du ser nog vad det var för bilmärke.
Det har varit en smitningsolycka.
Ska du till läkaren sen?
Jag tog ett urinprov för en halvtimme sen.
Att ta reda på vilken bil glasbitarna kom ifrån är lite som-
-att ge det till sjukhuset och fråga om min skostorlek.
För att se vilken bil den kom från måste man se formen.
Det är inte mycket till form här, va?
Vi vet att ni är oroliga, men vi gör allt vi kan.
Jag förstår inte vad som har hänt.
Och småttingarna, då?
Vet du nåt som kan hjälpa oss?
Problem i familjen? Pengaproblem? Problem mellan Matthew och Laura?
Nej! Inget sånt.
Missförstå mig inte. De har inte mycket-
-men Matthew avgudar Laura och barnen.
Har det hänt nåt nyligen?
Har omständigheterna förändrats?
Inte vad jag kan komma på.
Du såg Matthew för två dagar sen. Stämmer det?
Efter jobbet kom han med fish and chips.
-Verkade han må bra? -Ja. Han stannade inte länge.
Han ville träffa barnen innan de gick och la sig.
Och när var sista gången du såg honom innan dess?
I helgen ramlade jag.
De kom ut för att se att jag var okej.
Jag släpper in grannens katt ibland.
Den hamnade under mina fötter.
Jag flög i väg.
Vet du vart de kan ha tagit vägen?
Jag känner min Matthew.
Han skulle aldrig gå nånstans utan att säga nåt.
Okej. Det var nog allt för tillfället, Mrs Colbert.
Vi hör av oss så fort vi vet något.
Men nu ska vi lämna er i fred.
Ät upp tårtan först.
Matthew skulle nog inte gå nånstans utan att säga nåt till henne.
Ja, jag håller med.
Två barn är där ute nånstans och vi vet inte om de är i säkerhet.
Vi måste ringa högkvarteret och skicka ut folk för att leta.
Hallå?
Nej, vi är ute och rör på oss. Va?
Om tio minuter.
Okej. Okej, jag älskar dig. Hej då.
Esther? Kan du släppa av mig på ett ställe?
Jag ska hälsa på Martha.
Här är Shipton Abbotts vackraste restaurangägare.
-Banken nekade övertrasseringen. -Var det inte en formalitet?
Våra besparingar har minskat så drastiskt-
-och det har försvårat deras riskbedömning.
De har inte minskat så mycket.
Tjugotre tusen, tre IVF-behandlingar och flytten hit.
Utan att övertrassera kan jag inte betala entreprenörerna.
Jag måste nog använda handpenningen till huset.
-Har du köpt en båt? -En husbåt.
Det är ändå en båt.
Det är vårt nya hem. Det är vårt eget utrymme.
Vi är fortfarande nära din mamma. Oroa dig inte. Den rör på sig.
Sov jag eller var jag full?
-Ursäkta? -När vi diskuterade det.
Det gjorde vi inte, inte direkt.
-Definiera "inte direkt". -Det gjorde vi inte.
Men tänk efter. Det är...
Det är vårt nya hem, ute i friska luften, vid vattnet.
Det kommer att bli fantastiskt.
Och ändå är det mitt livs sämsta beslut.
Jag skickar tillbaka den. Det var en dum idé.
Ja, det var det.
Men den är också väldigt vacker.
Väldigt...du.
Vi. Vi.
Låt mig prata med banken igen.
Familjen Colbert har varit borta hela natten! Sprid ut er och leta!
Nåt nytt?
Högkvarteret har klagat på hur mycket personal vi använder.
Jag kollade registret som inspektören bad om.
Det finns inget på familjen Colbert, inte ens parkeringsböter.
Okej. Vad gör du?
Jag försöker limma ihop strålkastaren.
Varför?
Jag måste veta märket på bilen, som den kommer ifrån.
Om nu smitningsbilen skadades, vad säger verkstäderna om det?
Jag har provat alla. Inget. Det här är min sista chans.
Okej. Offret då, Chris Bromley?
Vet vi nåt mer om honom?
En av grannarna sa att de hörde ett gräl mellan honom och hans fru-
-vilket kanske var varför han inte såg sig för.
Den sanna kärlekens väg.
På tal om det-
-så hade vi ett intressant samtal med mr Harris, Margo.
Det låter som om han fortfarande är kär i dig.
Han sa nåt om lekstugan på St. Vincent"s?
Han är inte frisk i huvudet. Det har han aldrig varit.
Nåt från sökteamen?
Inget än, men högkvarteret har hört av sig.
Fem sökteam täckte en radie på 5 km-
-runt familjen Colberts hus-
-inklusive alla stigar och ridstigar, men de hittade inget.
Överintendent Woods frågade om vi visste vad en helikopter kostar.
Charlie Woods är lite pedantisk.
Han gillar inte att små stationer tar upp mycket resurser.
Vi har två försvunna barn nånstans.
Har vi fått Matthew och Lauras samtalslistor?
Vi väntar fortfarande på operatören.
Hej. Det är Martha Lloyd igen.
Är mr Gissing på väg till sitt möte än?
Det är ganska brådskande.
Nej, jag förstår.
Okej. Ja. Det vore toppen. Tack.
Hej, främling.
-Ja! -Vad har du där, tjejen?
-Sandslott! -Sandslott!
Jag älskar sandslott.
Struntprat!
Vi är här...
-Visa mig. -Då kör vi!
Redo på tre, två, ett!
I går kväll kom Matthew Colbert hem från jobbet-
-och familjen satt tillsammans, som de brukade-
-för att äta kvällsmat.
Matthew gav till och med sin fru ett halsband.
Men innan de hade ätit klart reste sig alla fyra från bordet-
-lämnade huset och försvann spårlöst.
Det finns inga tecken på våld, inga lappar-
-och de har inte kontaktat någon sedan dess. Frågor. Frågor.
Hur lämnade de huset? Till fots eller med bil?
Om de gick till fots, varför såg ingen dem? Om de åkte bil, vems bil?
Den är kvar i huset.
Om de gav sig av frivilligt-
-varför skulle mr Colbert då inte kontakta sin arbetsgivare eller mor-
-som han vet förlitar sig på honom?
Varför meddelade mrs Colbert inte skolan att barnen inte skulle komma?
Det kan inte vara kidnappning, för de är inte rika.
Vi måste ha missat nåt.
Det här är otroligt!
Här är alla mina anteckningar i den ordning jag gjorde dem.
Eller hur?
-Det är en uppenbarelse. -Så här jobbar polisen på 2000-talet.
Vi måste ha missat nåt.
I huset.
-Vill du åka tillbaka? -Går det bra?
Vi har inga andra ledtrådar att följa.
Jag måste bara göra några stopp på vägen.
Toppen, tack.
-Humphrey. Vad gör du här? -Min fästmö jobbar här.
Jag har goda nyheter. Jag träffade Marvelous.
-Marvelous? -Marvelous Harris.
Den lokala båtbyggaren. Du kommer att älska honom. Han är galen.
Han har gått med på att ta tillbaka båten.
Jag trodde att du skulle bli glad.
Du älskar den där båten. Jag märkte det.
Men jag älskar dig mer och jag vet hur viktigt det här är för dig.
När jag kom tillbaka-
-så kom ägaren till den lokala vingården som jag ska köpa vin av-
-in för att säga hej, och det visar sig att han är en gammal vän.
-Det är otroligt. -Eller hur?
Vi började prata och jag klagade på banken.
Och Archie... Det är så han heter.
-Vännen? -Ja.
Archie föreslog en lösning-
-så du behöver inte sälja båten, trots allt.
-Hurra! -Vad för slags lösning?
Han förser mig med vin-
-och lokalproducerad ost från butiken i hans vingård till inköpspris-
-och lite pengar, och så blir han delägare i kaféet.
-Delägare? -Ja, delägare.
Han behöver nog inte ens vara här så mycket.
Det är ju jättebra.
Vi låter nån annan ta hand om problemen och lättar på trycket.
Ja. Ja.
Archie. Vi pratade just om dig.
Inget ofördelaktigt, va?
Humphrey, det här är Archie Hughes.
-Så du är den lycklige. -Ja, det är jag.
-Oj, vilket handslag. -Förlåt.
Jag kanske aldrig kan spela dragspel igen.
Han har aldrig spelat dragspel.
Ja.
Så... Tjena, partner.
-Har hon sagt det? -Ja.
Ja, det är en underbar idé.
Ja, då kan vi dela på bördan.
Jag är bara en kugge i maskineriet-
-men det verkade vara ett för bra tillfälle för att missa.
Okej. Bäst att jag fortsätter.
Gick ni i skolan tillsammans?
Gud, nej. Jag har mycket att göra. Det kommer folk om två timmar.
Hur känner ni varandra?
-Gemensamma vänner. -Vi var förlovade.
Våra föräldrar är vänner.
Det var anledningen till att vi träffades och förlovade oss.
-Sa jag inte det? -Nej.
-Det var väldigt länge sen. -Väldigt länge sen.
-Ja. -En livstid.
Jag minns knappt.
Det här var ju jättebra.
Jag jobbar faktiskt.
Jag ska göra en intervju i ett hus.
Jag måste rusa.
-Trevligt att träffas, Archie. -Absolut.
Och, ja. Ja.
Grattis.
Ja, hej då!
Kan du inte stanna? Ta en kaffe eller nåt.
Nej. Du har mycket att göra. Vi ses på festen senare.
-Prick klockan sju. Bli inte sen. -Det ska jag inte.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig.
Han verkar trevlig.
Jag får inte ihop det.
Vad får nån att bara gå-
-mitt i kvällsmaten?
Nåt hände Laura och Archie Colbert i går, men vad?
Matthew?
-Du sa Laura och Archie. -Gjorde jag?
Margo, har vi ett förstoringsglas nånstans?
Nej.
Stationen hade ett på 1890-talet.
Har du testat med mobilen?
Nej. Jag har en bild. Jag måste bara se den bättre.
Den har en förstoringsapp.
-Har den? -Ja!
Det har den. Det är otroligt.
Vad är det? "Mammas"?
-Nycklar till hans mammas boende? -Ja.
Det är ifall de skulle behöva dem i en nödsituation.
Sa inte hans mamma att Matty var där i helgen för att hon hade ramlat?
Han kanske inte la tillbaka dem.
-Hur hjälper det oss? -Det gör det inte.
Hej, Kelby.
Jag satte ihop framlyktan från smitningsbilen.
-Gjorde du verkligen det? -Den var inte perfekt.
Den såg inte ut som en strålkastare, men jag såg några märken.
De visade att den kom från en Kia Sportage.
-Bra jobbat, Kelby. -Tack, sir.
-Och? -Och det är inte så vanligt.
Så jag spårade åtta registrerade fordon-
-till adresser inom en åtta kilometers radie.
Sju av dem har jag kunnat räkna bort.
Den senaste ägaren vet inte var bilen var-
-för han lånade ut den till en kompis.
Det är bra, Kelby, men jag förstår inte varför vi är här.
Gissa vem kompisen var.
-Lånade Matthew Colbert din bil? -Det är väl inte olagligt, va?
Jag och Matty spelar fotboll ihop. Femmannalag.
Han väntade på en reservdel till sin skrothög-
-och behövde en motor för att kunna åka till jobbet, så han lånade min.
Vi gjorde faktiskt varandra en tjänst.
Handbromsen krånglade på min bil, så han skulle titta på den.
Har du hört av honom sen han tog bilen?
Nej. Jag sa att han fick ha den till slutet av veckan.
Vad handlar det här om?
Jag trodde att han hade flyttat med Sally och James.
Han flyttade tillbaka förra året. Nu äger han tre vingårdar.
Han är rik och löjligt stilig. Vad såg du hos honom?
-Det är bara en affärsuppgörelse. -Självklart.
-Du sa att Humphrey är okej med det. -Varför skulle han inte vara det?
Hej.
Jag kan inte föreställa mig varför.
-Är det här för utomhusbruk? -Ja. Tack.
Hej. Jag har ballonger till den.
Okej.
Vi har bilens registreringsnummer.
Kolla om högkvarteret har tillgång till ANPR-enheter.
Okej. Tack. Hej då, Margo. Vi är på väg tillbaka nu.
-Du är precis som jag minns dig. -Va?
Detaljerna är viktiga.
Om det är värt att göra jobbet, så.
Det var inte kritik.
Det hoppas jag inte, herr "Kan vi göra det i morgon?"
Jag är inte samma kille längre.
Inte?
Ja. Jag kanske lyssnade mer än du trodde.
Han är söt. Vem är han?
Marthas affärspartner.
Sju ballonger, gula och vita.
Vill du stanna?
Nej. Vi måste hitta bilen.
Ja. Jag har dem. Jag skriver ut dem. Tack, Kate.
-Har du hittat nåt? -Nej.
Alla letar och IT-avdelningen har kollat kamerorna.
Men telefonoperatörerna ska äntligen skicka oss-
-samtalslistor för deras mobilanvändare.
Jag hotade dem med att skaffa en husrannsakningsorder.
Okej, inget efter kl. 18.00 från Matthew. Hon, då?
Ja! Min smitare. Chris Bromley är på avdelningen!
Ett samtal här mellan kl.18.49 och 18.53.
Det var då vi tror att de satte sig för att äta kvällsmat. Vad är numret?
07700-960-721.
-Nio-sex-noll. -Sju-två-ett.
Jag ger Bromley hans saker.
Vems telefon är det?
Hon sa att hon skulle lämna honom.
I går kväll.
Vi hade planerat det i veckor.
Hade du och Laura Colbert en affär?
I nästan två år nu.
I går kväll skulle vi äntligen träffas.
Jag sa till Suze och...
-Laura skulle berätta för Matthew. -Suze?
Min fru.
Och när du berättade för din fru om att lämna henne-
-så ringde du Laura för att se om hon höll sin del av avtalet.
Ja.
Hon skulle berätta för Matt när han kom hem från jobbet-
-och ringa mig när det var klart.
-Ringde hon inte? -Nej.
När jag inte hörde nåt blev jag orolig.
Så du ringde henne?
Jag ville veta att hon hade sagt det till honom.
-Och? -Hon fegade ur.
Jag sa: "Om du inte är hos mig om en halvtimme"-
-"så kommer jag dit och så berättar vi det tillsammans."
Sen bröts samtalet.
Jag väntade, men hon dök aldrig upp.
Jag är fortfarande arg. Jag tog bilnycklarna och gick ut.
Jag såg mig inte för när jag korsade vägen.
Innan jag visste ordet av var jag här.
-Du såg inte vem som körde, va? -Nej.
Jag har ringt Laura från telefonen i väntrummet hela dagen.
Hennes telefon är avstängd.
-Shipton Abbotts mousserande vita. -Tack.
Kul att se dig. Njut av vinet.
Ja. Njut. - Hej, hur är det?
-Vi är trötta på grund av arbetet. -Det ser bra ut.
Tack.
-Var är Humphrey? -Han kommer.
-Underbart. Kom in. -Hej.
Är det allt?
Laura Colbert berättade för sin man om affären.
Han åkte dit för att konfrontera Chris och såg honom stå på vägen.
-Du har rivit ut sidorna, va? -Ja. Förlåt.
Hur bra det än var att ha allt i ordning-
-så fungerar inte min hjärna så.
-Den hoppar runt lite. -Det menar du inte?
Jag tror jag vet vad som hände.
Laura lovade Christopher Bromley att berätta för Matthew-
-om deras affär och att hon skulle lämna honom.
Matthew var omedveten om allt det-
-och han hade fått en bonus och köpt en present till Laura.
Jag har ingen aning om vad Laura tänkte just då.
Jag tror att hon redan var osäker på om hon skulle lämna sin familj-
-och den här enkla gåvan som kom vid precis rätt tillfälle-
-bekräftade det för henne.
Man vet inte vad man har förrän det är borta.
Man måste inte lämna nån.
Ibland räcker det...
...att bara titta på dem-
-och fråga sig hur livet skulle vara utan dem.
Det var nog det som hände Laura Colbert.
Dagen då hon skulle lämna sin man-
-och börja ett nytt liv med Bromley-
-insåg hon att hon kanske gjorde sitt livs största misstag.
-Så hon ändrade sig? -Just det.
Och sen ringde telefonen.
-Låt det vara. -Det kan vara jobbet.
Men det var Christopher-
-som berättade att han hade berättat för sin fru Susan om affären.
Jag kommer inte. Jag har ändrat mig.
Ingen har sagt åt mig att säga nåt. Jag vill inte göra det här längre.
Nej, jag kan inte lämna honom. Jag älskar honom.
Nej, det är jag som pratar.
Hon trodde allt kunde bli som förut, men hon hade fel.
Du skulle bara våga. Lämna oss ifred.
Christopher, som var rasande, sa att han skulle komma över-
-och berätta för hennes man om affären.
Hennes älskare skulle snart banka på dörren och kräva att bli hörd.
Då fick hon en idé.
Hon kunde inte stoppa Chris Bromley-
-men hon kanske kunde få ut Matthew innan han kom dit.
Det var fängelsedirektören. Det är din mamma.
Hon har ramlat igen och han är orolig. Det låter allvarligt.
-Kom igen. Vi måste åka. -Jag ringer henne.
Nej, hon är inte i stånd att prata. Vi åker dit. - Kom igen, raring.
Det fick ut dem ur huset, men nu var hennes alternativ begränsade.
Hon hade målat in sig i ett hörn.
Hon kunde inte låta honom åka till servicebostaden-
-för hon visste att han skulle se att mamman mådde bra då.
De kunde inte åka hem-
-för hon trodde att Bromley skulle komma när som helst.
Hon var fångad av sina egna lögner.
Hon visste att Chris hade berättat för sin fru.
Hon hade inget val.
Hon var tvungen att berätta sanningen för Matthew.
Matt, stanna bilen!
-Stanna bilen nu. -Va? Varför?
Jag måste prata med dig.
Hon var tvungen att berätta sanningen.
-Kom du på allt det tack vare kroken? -Det var utgångspunkten.
Så när berättade hon om affären?
Jag tror att Matthew i sitt raseri körde till Chris Bromleys hus-
-som efter att ha väntat en halvtimme som lovat-
-nu var på väg till Lauras hus...
-Jag älskar dig och jag vill... -När...
Jag såg honom inte.
Vi måste hjälpa honom.
Matt. Vi måste hjälpa honom!
-Nej. -Matt, nej!
Matt, nej!
Bara Matthew vet om han kunde ha väjt för honom.
Så vart tog de vägen?
Det vet vi inte. Vi kan inte göra mer nu.
Men tack vare Kelby har vi fått information om bilen-
-och alla poliser i Devon letar efter den.
Vi får hoppas att vi får svar i morgon.
Jag är väldigt sen.
Vi ses i morgon.
-Kan jag få skjuts? -Ja.
Okej, kom så åker vi.
Kom igen!
-Tack. -Det är jättefint här.
Jag är glad att du gillar det.
-Du kanske ska hålla ett kort tal. -Jag väntar på Humphrey.
-Bättre sent än aldrig. -Ja.
-Kelby här! Vi har hittat bilen! -Var?
Den stod parkerad i skogen.
När två av våra killar närmade sig den så åkte den i väg.
De började jaga den och nu är den omringad vid Castle Peak.
Gå du. Jag kan ta det.
-Hur långt är det? -Fem kilometer.
Om du ska säga nåt, älskling-
-så borde du göra det nu, för folk är på väg hem.
Hej, allihop.
Jag ville bara tacka er för att ni kom och såg vad vi gör här.
Mamma ansträngde sig säkert för att få hit er.
Välkomna till Ten Mile Kitchen.
Det kallas så för att ingredienserna som vi använder här-
-kommer från inom 16 km från Shipton Abbott.
Inklusive vårt vin.
Jag vill tacka några personer, eftersom det var en laginsats i dag.
De jagade upp honom hit. De är kvar i bilen.
Men varje gång vi närmar oss hotar han att köra över kanten.
Okej, tack.
Matty. Matty. Snälla, gör det inte. Snälla!
Håll käften. Jag tänker.
Vi kommer inte nära dem.
Hur många gånger måste jag säga det?
Om ni kommer nära mig kör jag oss alla över kanten.
Vi vet att du inte vill göra det. Du har dina barn där bak.
-Jag ville inte köra på honom. -Jag tror dig.
-Hur mår han? -Han är okej.
Det är bara några brutna ben.
Matty, låt oss åtminstone ta barnen-
-så ni två får tid att prata ordentligt.
Okej?
När jag körde dit så ville jag döda honom.
Jag kunde ha gjort det. Han har alltid haft allt som jag inte hade.
Han var alltid bättre på allt.
Pengar, fina bilar, lyxiga semestrar.
Och nu...
-Nu har han min fru. -Nej!
Det har han inte! Jag älskar dig. Jag sa ju att det var ett misstag!
-Ett misstag? -Ja!
Det här är väl vad ni behöver, va?
Ni två kan få reda ut saker.
Vad sägs om att vi tar barnen till en säker plats?
Jag vill att du lämnar oss ifred.
Jag pratade med din mamma.
Hon är orolig för dig.
När hon får veta var du är-
-vad tror du hon skulle säga då, Matt?
Om hon var här.
Jag tror att hon skulle be dig släppa ut barnen ur bilen.
Om det går bra.
Kom igen, Matthew. Vi släpper ut barnen.
-Ska vi göra det? -Snälla?
Jag öppnar bakdörren nu. Okej?
Kan du låsa upp dörren?
Kom igen, Matthew.
Kan du låsa upp dörren?
Matt?
Okej.
Kom, ungar.
-Okej. Följ med den snälla damen. -Det här går fort.
-Mamma kommer strax, okej? -Okej.
Jag vet att du är upprörd.
Nej, jag förstår. Det gör jag verkligen. Det gör jag.
-Men det här hjälper ingen. -Är du gift?
Nej, men jag är förlovad.
Vad skulle du göra om du fick veta att hon träffade nån annan?
Jag skulle bli arg, precis som du.
Jag skulle prata med henne.
-Låta henne förklara. -Vi har pratat i timmar.
Hon säger bara samma sak.
-Han och hon. -Jag älskar dig.
Ut!
Alla är i säkerhet.
Nu samlar vi ihop er. Okej?
Sätt dig ner och red ut saker och ting. Kom igen. Var med din familj.
-Jag vill att du lämnar mig ifred. -Jag är här för att hjälpa dig.
Jag behöver inte din hjälp. Jag behöver bara tänka.
Okej. Okej. Då stannar jag här medan du tänker.
-Bort från mig. -Okej. Jag backar lite.
Bara en minut. Matthew? Matt?
Matt?
De har skickat efter en Land Rover med vinsch.
De kan haka fast den i bilens baksäte och dra honom bakåt.
Vi ger honom två minuter och försöker igen.
-Är familjen i säkerhet? -Ja, de är där bak.
Matthew. Nej!
Herregud! Matthew? Matt.
Jag hann inte fixa handbromsen.
Matthew!
Är du okej?
Det vore väl bättre, va?
Ja? Vill du åka hem?
Vad vill du ha? Choklad?
Vanilj?
-Hade du en dålig dag? -Den var inte toppen.
Jag såg en mans liv falla samman framför mig.
Jag vet.
Esther ringde mig. Hon berättade att du räddade barnen.
Hur var festen?
Jag hälsade på en massa folk och lyssnade på en massa nonsens.
Men jag höll ett tal. Du hade varit stolt över mig.
Det är jag redan.
Jag pratade om lagarbete.
Om hur min fantastiska blivande make litade på mig-
-och följde mig hela vägen till Devon för att öppna ett kafé.
-Han låter fantastisk. -Det är han.
-Nästan perfekt, faktiskt. -Nästan?
Han spenderade alla våra besparingar på en husbåt.
Du hatar den, eller hur?
Jag har faktiskt blivit förtjust i den under den senaste timmen.
Jag tänkte att vi skulle inviga den.
Behöver du inte en champagneflaska och ett band för det?
Jag hade faktiskt nåt annat i åtanke.
-Jag har saknat dig. -Förlåt.
Nej, jag pratar inte om kaféet. Jag pratar om oss.
Jag har saknat dig.
Jag har saknat dig också.
-Vad var det? -Det följde med en anka.
Utmärkt.
Till minne av RUTH MADOC, 1943-2022
Översättning: Tommy Saari Iyuno