Tak, Connie.
Hun kom først. Hun ventede i en halv time.
Så dukker kæresten op. De plejer at sidde sammen, få et glas og så gå videre.
-Romantik. -Eller noget.
Kom nu! Vi kan ikke stoppe nu! Et par til, og hvem ved...
Hvem ved, hvad der så sker?
Nej, der er vi ikke endnu. Hit med pengene.
-Hvad handler det om? -Hun kommer forbi hver uge.
Hun taler med mænd, og de køber drinks til hende.
Hun forsvinder, før der sker noget skidt.
-Når der ikke er bøvl, ignorerer jeg det. -Ja.
Desuden giver hun gode drikkepenge med deres penge.
-Jeg kommer tilbage i morgen. -Helt sikkert.
-Han kommer herhen. -Det ved jeg.
En omgang mere, tak.
-Hvem fanden er du? Giv mig kameraet. -Nej.
-Jeg kan få dig... -Du er Dexter Conell.
En af partnerne i Conell, Ajax og O'Connor.
Jeg er faktisk blevet hyret af dit firma.
Altså, dine partnere. Herunder din kone, Elizabeth.
For at se hvem du fjoller rundt med.
Og du må være Aisling, ikke?
-Hej. -Hej.
-Du håndterer hans post, ikke? -Jeg er faktisk assistent.
Ja. Et godt råd, Aisling:
Fald ikke for den første macho-skiderik. Særligt ikke hvis de ejer firmaet.
-Det er du for god til. -Din skiderik.
Du skal ikke krænke mit privatliv.
Der er ikke noget privatliv, når du er ude i offentligheden.
Men jeg har noget til dig.
Du er blevet stævnet.
Smut.
Måske er det bedst, at du går og ikke gør det værre, end det allerede er.
Så I det?
-Han var truende. -Helt sikkert.
Tak for det.
-Tak for, at du bad hende gå. -Det var ingenting.
Okay, drenge. Det her er den sidste omgang, så tager jeg afsted.
Kun hvis vi lader dig gå.
Det skal du ikke prøve på, skatter. Og det kalder jeg dig,
for jeg kan ikke huske jeres navne. I ligner alle sammen hinanden.
Når jeg smutter, skal I ikke følge efter mig.
For jeg er så syg i hovedet, at jeg kan forvolde hver eneste af jer
rigtig alvorlig skade.
Fandens også.
-Skal jeg ringe efter politiet? -Det behøver du ikke.
Slip vores ven, så gør vi dig ikke fortræd.
Ikke ret meget.
-Nå, hej. -Hej.
-Skrid med dig, bessefar. -Bessefar?
Hvad vil du så gøre nu?
Du kan intet gøre. Jeg har pistolen. Men jeg havde nok smidt staven.
Godt. Tak for det. Tag dine venner under armen, og skrid herfra.
Javel.
Tak skal I have. Mange tak.
Jeg tager bare lige min taske.
-Godt så. -Er du okay?
Ja. Det var... Du opførte dig lidt anderledes derinde.
Jeg mener... Det var ret imponerende.
Gør det dig glad at leve et liv,
der fører dig ud i situationer som denne?
Det er lidt ynkeligt. Synes du ikke?
Okay.
De fleste havde sagt: "Selv tak. Hav det godt."
-Men du vælger at sige, jeg er ynkelig. -Nej, nej.
Det sagde jeg ikke, for det er du ikke.
-Okay. -Du er fuld.
En dag tager det livet af dig. Langsomt. Det gør det.
Er du træt af at være en drukkenbolt?
"JEG ER GUDS STRAF.
HVIS DU IKKE HAVDE SYNDET, HAVDE GUD IKKE STRAFFET DIG
MED EN SOM MIG."
DJENGIS KHAN
FEM ÅR SENERE
Helt forrykt. Omtrent 20 år i Dublin, klarede mig igennem det,
tog tilbage til min hjemby, blev vicekommissær
og levede nogle år som ham der Andy Griffith.
Andys værste fjende var en dranker. Du har rige mennesker, der myrdes.
Ja. Og andre rige mennesker, der blander sig.
Pludselig får min bedste og eneste efterforsker et job som rådgiver.
-Med tre gange så høj en løn. -Måske tilbyder de mig et job.
Hør engang. Jeg ved, jeg er med på siden.
Men skal det ikke godkendes af vicepolitiinspektøren eller kontoret?
Nej, vi holder det under radaren.
Mange højtstående ønsker ikke, at det kommer ud. Ingen efterforsker det.
Jeg kommer forbi omkring halv ti og gennemgår dagens afhøringer.
-Jeg kan ikke blive klog på de røvhuller. -Det er meget underligt.
-Vil du hente din taske? -Nej, jeg tager en lur på værelset.
-Okay. Vi ses. -Vi ses.
Undskyld.
Troede du, du kunne finde mig? Jeg fandt dig først.
Hallo?
Undskyld, hvad?
Jeg har ikke brug for adressen. Jeg behøver ikke at skrive den ned.
Jeg ved, hvor det er. Jeg...
Jeg er to timer derfra. Giv mig tre timer. Jeg er der klokken ni.
Hej.
Fandens.
Fandens!
Fandens.
-Ét år. -Ja. Hvem havde troet det?
-Mig. Jeg troede på det. -Ja.
Godt, at du gjorde, for jeg tvivlede nogle gange.
Når du tvivlede, ringede du. Det er sådan, det fungerer.
Jeg ved, at de gav dig den der i går aftes, men...
Jeg tror, den her passer lidt bedre.
Hvis du vil have den.
"Taknemmelig for, jeg ikke er død."
Det er jo perfekt.
Jeg vil sgu ikke græde.
Tak.
Du er et røvhul.
Nå...
Hvor længe arbejdede du for Tallini?
I tre år. Inden da researchede jeg.
-Det er jeg ret god til. -Det nævnte han. Informationsvidenskab?
Har han talt om mig?
Ja, informationsvidenskab. Han var også min sponsor, og...
-I går kvajede jeg mig. -Sådan noget sker.
Hverken han eller jeg ville dømme dig. Du kan komme til et møde her i nærheden.
Jeg vil bare gerne tage Mikeals sag. Det skylder jeg ham.
Og jeg tror, jeg vil være god til det. Jeg lover, jeg er klar til...
Vicepolitikommissær!
Godmorgen.
Det lader til, at du og jeg må have endnu en lille snak
om den heksejagt, du udsætter min klient for.
Den såkaldte heksejagt er en efterforskning af mord
på en af dine klienter og endda en golfkammerat, og hvad siger man?
Et medlem af en hemmelig sekt?
Den eneste relation, der er relevant her, er den mellem advokat og klient.
Mine klienter er meget private.
De er ikke begejstrede for dit lille Gestapo.
Gudfaderbevares. Heksejagt, Gestapo. Vil du slynge lidt flere metaforer ud?
Tja. Måske.
-Må jeg præsentere dig for Cassie Holt? -Hej.
Hun er kollega til min afdøde ven og private Gestapo: Mikeal Tallini.
Undskyld, sagde du afdøde?
Han blev knivdræbt, præcis som din tidligere klient.
Han havde ekstremt mange sår, præcis som din klient.
Du godeste. Okay. Jeg kondoler.
Måske kan du nu afblæse denne absurde lille efterforskning.
Det kan jeg ikke, for nu er det internationalt.
Undskyld, hvad?
Når politifolk myrdes, gælder lovgivningen på tværs af grænser.
Ét opkald herfra, og så vælter det ind med efterforskere.
De vil nok interessere sig for en sammensværgelse.
Ja, Victor. Jeg har læst op på, hvordan du fik efterforskerne
til at lukke sagen før tid.
Og nu kan det være koblet til mordet på en efterforsker.
Jeg sætter hermed dig, Cassie Holt, i spidsen for efterforskningen
af mordet på Mikeal Tallini. Grib.
Mens du er her; Vi har brug for et vidne, når hun skriver under.
Selvfølgelig. Vil du have mig til... Rend mig i røven!
-Jeg finder selv ud. -Gør lige det.
Sharon, vil du lige være vidne her? Og skaf hende et ID-kort. Tak.
-Det er hun jo. Det var sgu på tide. -Hvad vil du?
-Han har hyret endnu en privatdetektiv. -Har han?
En pige, der plejede at arbejde for Tallini.
Han er åbenbart død. Havde du noget med det at gøre?
-Bestemt ikke. Jeg havde ingen anelse. -Er du nu sikker på det?
Jeg kan ikke lide jer nok til at gøre det gratis.
Den følelse er helt gengældt.
Du er lige så dybt indblandet som os andre.
Hvis en af os bliver fældet, så husk, hvad jeg ved om dig.
Spar mig for dine trusler, din hårde negl. Skal jeg undersøge den nye detektiv?
-Absolut. -Okay.
-Giv mig et par timer. -Okay.
Nå, hvad tænker du? Skal vi gøre det officielt?
Endelig spørger du.
-Frier du eller tilbyder du mig et job? -Nej, nej. Gift én gang.
Kun én gang. Det handler om arbejde, dit fjols.
Fjols? Næppe.
Du har set det meste af jobbet i de seneste par år.
Nu vil jeg vise dig, hvordan man driver firmaet,
finpudser en efterforskning, hvordan man beskytter sig selv og skyder.
-Får jeg en pistol? -Hey!
Dæmp dig lige.
Men ja, du må bære pistol.
-Okay. -Når du får en tilladelse. Okay?
Okay.
-Den her. Den er let at gemme. -Ja.
Modbydelige, små kugler, der kan ødelægge nogens dag.
-Åbn den. -Jeg skal åbne den? Okay.
-Tungere, end den ser ud. -Åh gud.
-Nem at affyre. -Okay.
Skønt.
Cassie.
-Cassie. -Undskyld, jeg hørte dig ikke. Hvad?
-Har du en pistol? -Jeg bor alene i et skidt område.
Og min bedste ven er lige blevet dræbt, så ja. Hvorfor?
Er det en Walther med et "E" på skæftet?
Ja. Hvordan vidste du det?
Det er Ellys. Mikeals kone.
Det vidste jeg ikke.
Her er noter fra forhørene, som Mikeal forsøgte at foretage.
Du skal have alle informationerne.
Dygtig pige.
Jeg tager hende der.
Klog pige.
Vi skal rigtig more os i aften.
Kom her.
Vi gør dig ikke fortræd.
Fuck.
Wallace.
Udover punktlighed må du også lære, hvordan hierarkiet fungerer.
Du arbejder nemlig for mig.
-Du ringer ikke til mig med et mødested. -Jeg tager gerne hen på dit kontor.
Men nogen kunne se os. Det bliver noget bøvl, hvis din makker
-kommer til at dræbe nogen igen. -Det skete én gang.
-Vil du have profilen eller ej? -Lad høre.
Det er Catherine Elaine Holt. 35 år, født i London.
Hun har en grad i biblioteksvidenskab fra LCC.
Hun arbejdede som bibliotekar, men blev fyret for at være fuld.
Efter hun blev fyret, flyttede hun hertil, blev medlem af AA, mødte Tallini,
som blev hendes sponsor. Senere hyrede han hende til småjobs.
Har du et billede?
Han knaldede hende sikkert.
Hun blev seksuelt misbrugt af sin papbedstefar.
Det begyndte tidligt og fortsatte frem til universitetet.
Han prøvede igen i en ferie. Hun gav ham en røvfuld.
Den gamle vidste ikke, hun gik til brasiliansk jiu-jitsu.
Han forsvandt i et par år.
Hans advokat var nok elendig. Sådanne anklager kan nemt afvises.
I gymnasiet begyndte hun at gemme mobilen og filme overgrebene.
Hold da kæft.
-Skal vi gå dybere ned? -Nej, det rækker.
Det viser, hvem vi har med at gøre.
Hun er ikke lige så erfaren som Tallini. Så jeg er ikke bekymret.
-Her er pengene. -Tak.
Giv mig dem.
Vi forlod pubben sent på eftermiddagen. Mikeal gik mod vest. Mod sit hotel.
Jeg gik hjem.
-Jeg kan ikke det her. -Fokusér.
Jeg ved, det er svært, men til sidst kan man holde det adskilt.
Jeg ved ikke, om det er sundt, men det virker.
Det tredje billede viser, hvordan liget blev fundet.
Placeringen giver os en formodning om, at morderen kom bagfra.
Den afdøde, Mikeal, vendte sig om og blev stukket otte gange.
Han ramte jorden. Dødsstødet var, da halspulsåren blev skåret over.
Hans lommer blev rodet igennem. Hans telefon og værelsesnøgle er væk.
Hans ID lå ved siden af liget. Pistolen var stadig i hylstret.
Ja, han tog ikke pistolen. Det giver ikke mening.
Nej.
Det var meget vovet at angribe ham ved højlys dag.
Vi må nok hellere tage hen til hotellet.
Godt.
Hvorfor kan jeg ikke tage med?
Mest af alt, fordi han ikke har råd til at betale for to efterforskere.
Desuden skal du passe kontoret, mens jeg er dernede.
Det er jo et mord. Den slags får vi jo aldrig, siger du.
Privatdetektiver opklarer aldrig mord.
-Hvad, hvis det er som en barsk krimifilm? -Som hvad?
-Det ved jeg ikke. Du har jo set filmene. -Det sker ikke.
Sådan noget sker ikke i virkeligheden. Jeg skal bare afhøre offerets venner.
For at se, om de ved, hvem der ønskede at se deres ven død. Det er alt.
Imens passer du kontoret i den uge, jeg er bortrejst,
og du forsætter med at følge pengene og det med byggeriet.
Når jeg er tilbage, præsenterer vi det for advokaten, og så får vi pengene.
Okay.
-Men jeg protesterer officielt. -Det er noteret.
-Og du skal love... -Hvis der sker noget krimifilmagtigt,
-så ringer jeg til dig. -Okay.
-Okay? -Aftale.
-Cassie. Godt at møde dig. -Hej Cassie.
-Glen. Goddag. -Hej.
-Tak for at overvåge stedet. -Hvordan går det?
-Cassie har arbejdet med Tallini. -Vi har hilst på hinanden.
-Hun skal hjælpe os. -Jeg fandt den her i går.
-Godt. Noget underligt? Gik du ind? -Nej.
-Jeg holdt bare øje. -Okay. Vi skal se værelset.
-Tag hjem og sov. -Det gør jeg.
-Godt at møde dig. -I lige måde.
Hvad end de ledte efter, fandt de det vist ikke.
Hvornår ankom din kollega?
Ved ti-tiden. Jeg fik opkaldet om liget ved otte-tiden.
På gerningsstedet indså jeg, at mobil og nøgle manglede.
Jeg sendte Glenn herhen. Jeg burde have bedt ham gå ind.
Bagklogskabens lys. De må være taget hertil lige efter mordet.
Hej Cassie Holt.
Så det er mordhuset. Det var stedet, Mikeal efterforskede.
Ja, det er her.
John Abernathy. Hvad ved vi om ham?
Han tilhører en af områdets gamle og rige slægter.
Han lever højt på sine forfædres succes. Han har vist aldrig arbejdet i sit liv.
Han har været enkemand i et par årtier.
Hvad fanden er nu det?
Kan jeg hjælpe med noget?
Jeg skal vise min efterforsker gerningsstedet.
-Det er desværre ikke muligt. -Hvad siger du?
Vi kan ikke lukke jer ind i huset.
Igangværende mordefterforskning. Gerningssted. Forstår du, hvad jeg siger?
Jeg forstår dig fuldt ud, men vores instrukser var klare og tydelige.
Ingen adgang uden en dommerkendelse.
-Har du det? -Hvem har hyret dig?
Det kan jeg desværre ikke fortælle.
Hør nu. I kommer ikke ind. Så tag og smut.
Sig til din ven, at han skal fjerne fingeren fra aftrækkeren og sikre det.
Ellers får han det op i røven.
Jeg slår dig sgu ihjel, din kælling.
Hun er lidt ivrig, så lyt godt efter, hvad jeg siger:
Fjern våbnet, smid magasinet og tag patronerne ud. Lige nu.
Langsomt.
-Har han andet? -Nej, kun geværet.
Kun geværet, godt. Åndsboller.
Du er i det mindste lidt professionel.
Skil dig af med de to. De bliver din død.
Det var det dummeste, jeg har hørt. Vi skaffer en dommerkendelse og kommer igen.
Vi er tilbage i morgen. Sig det til den, der har hyret jer.
Er du sulten?
-Mange tak. -Tak.
"Jeg slår dig sgu ihjel, din kælling."
-Jeg fik hans opmærksomhed. -Det gjorde du.
Skaffer du en dommerkendelse, selvom du har ret til at gå derind?
Nej. Bestemt ikke.
Du skal gå derind selv.
Godt.
-Hvordan er det at være privatdetektiv? -Det var ikke min plan at blive det.
-Jeg arbejdede ved Interpol i 26 år. -Wow...
Så gik jeg på pension, og jeg havde andre planer.
Men så... blev Elly syg og døde.
Jeg vidste, at hvis jeg ikke fandt noget at lave,
så ville ensomheden og kedsomheden taget livet af mig.
Så jeg fik min autorisation og begyndte at arbejde.
Det er ikke så anderledes fra det, jeg lavede før.
Følge spor, afhøringer. Den slags.
Hvad? At blive slået ned i gyder? Vælte korrupte systemer?
Slemme kvinder med hjerter af guld og superlækre kroppe?
Ja, hvis bare.
Jeg læste den slags bøger, da jeg voksede op.
De er underholdende, men det rene vås.
-Åh nej. -For det første:
Glem alt, du har set i film. Jobbet er næsten altid kedeligt.
Man sidder i timevis og overvåger noget med en kikkert.
Man bliver vældig god til at tisse i en flaske.
Det er, som det er.
Fordelen er, at man arbejder, når man har lyst, eller når man har brug for det.
Og man tjener rimeligt.
Det lyder perfekt. Bare skriv mig op.
Mener du det?
Jeg har brug for et job og er god til data. Jeg er jo uddannet bibliotekar.
Okay, vi... Vi kan tale om det og give det et skud.
Jeg var solgt ved: "tisse i en flaske".
-Det bliver spektakulært. -Jeg kan ikke tisse i en flaske.
Røvhullerne står udenfor. Jeg antager, de ikke må være i huset.
- Havde du ladet dem være det? -Sandt.
Jeg går rundt og ser, om der er en indgang på den anden side.
Åh gud. Det var tæt på.
Okay.
-Jeg løber. Ønsk mig held og lykke. - Held og lykke.
Pis!
Fanden i helvede...
- Hvad er der? -Den er også låst.
- Vi finder på noget andet. -Måske kan jeg dirke låsen op.
Hvis jeg har lært noget af Mikeal... Det bliver min første gang.
-Jeg er inde. - Er du?
- Det gik hurtigt. -Ja, ikke?
Alt ser ud, som det burde. Som om ikke engang politiet har været her.
-Hvor blev gamle Abernathy dræbt? - Ovenpå. Nær enden af gangen.
-Jeg går ovenpå. - Modtaget.
Intet usædvanligt indtil videre.
Præcis, som jeg troede. Det er totalt renset.
Efterforskerne fik penge og smuttede. De rige vil have det til at forsvinde.
Underligt.
Det lader til, at nogle ting er blevet fjernet.
Hvad fanden? Ifølge rapporten blev der ikke indsamlet beviser undtagen madrassen.
-Han blev myrdet i sengen, ikke? - Jo.
Ja, sengen er her.
Ingen madras. Ingen springmadras.
-Var der ikke meget blod på billederne? - Jo. Overalt.
Der er intet blod længere.
Som om efterforskerne ikke har gjort noget. Her burde være rodet,
men værelset ser helt urørt ud.
-Stod der noget om et hemmeligt rum? - Der burde ikke være hemmelige rum.
Hæng lige på.
-Fandens. - Hvad er der? Er du okay?
Jeg har aldrig nogensinde set noget lignende.
Jeg sender et billede.
Hold da kæft.
Der sov jeg, når de tog mig med hertil.
-Læg på. -Du, Bob, jeg ringer tilbage om lidt.
Glenn! Hent Sam og Alex. Vi skal til Abernathys hus.
Hej Cassie Holt.
Det er næsten helt lydtæt derinde.
Man skriger og græder, men det forstyrrer ikke andre i huset.
-Jeg sov derinde den nat, jeg dræbte dem. -Hvem er du?
Jeg hedder Jaime. Hvad laver du her?
Fyrene udenfor ville ikke lukke os ind, så vi kunne se os omkring.
-Brød du ind? -Ja.
Det er ikke særlig lovligt.
Dræbte du Mikeal?
Ja, jeg gjorde. Jeg troede, han arbejdede for dem.
Jeg vidste ikke bedre. Jeg så dig med vicekommissæren.
Han virkede til at lede efter mig, ikke dem.
-Det var måske lidt forhastet. -Det siger du ikke!
Cassie Holt.
Vi har ikke brug for dem herinde lige nu.
Altså. Ham Tallini.
-Var han din kæreste? Din mand? -Nej.
Nej. Sådan var det ikke. Han hjalp mig ud af en dårlig situation.
Han gav mig et formål. Jeg svigtede ham, og nu leder jeg efter dig.
Han er faktisk den eneste mand, der ikke har prøvet på at knalde mig.
Det kender jeg ikke til.
Jeg er ked af det med din ven.
Jeg slår dig ihjel.
Det forstår jeg godt.
Vi er ret ens, du og jeg.
-Gu fanden er vi ej. -Nej, ikke det.
Nogen har gjort noget mod os, der...
Tag deres våben og tilbagehold disse mænd.
Ringede du efter hjælp? Din snu...
Cassie!
Okay.
Jamie Elizabeth Douglas. 11. januar, 1994. Slå mig op.
Pis også.
-Hvad skete der? -Det er en pige.
-Hvad? -Mikeal og Abernathys morder.
En forbandet pige tilstod det.
Tag det roligt. Se på mig! Hvordan så hun ud?
Jeg så det ikke. 170 cm, hoodie, brunt hår.
- Resten af huset er sikret. -Vent der. Ingen kommer ind.
Hun sagde, man kunne skrige derinde uden at forstyrre nogen.
-Hvad er der mellem hende og Abernathy? -Hun ved, hvem jeg er!
-Victor Harrison er her og skaber ballade. -Klart. Hold ham der. Jeg kommer snart.
Tag billeder af alt det syge lort her. Du har to minutter.
Som sagt, hr. Harrison: Du kan ikke komme ind nu.
Hvad fanden laver du i mit hus, McMahon?
Vi modtog et opkald om bevæbnede mænd fra en bekymret medborger.
Vi tilbageholder dem for at finde ud af, hvad de laver her med våben.
-Så opdagede vi, at bagdøren var åben. -Bevæbnede mænd?
Det rager mig, om hele stedet bliver gennemhullet som en schweizerost,*
eller om alle døre og vinduer står på vid gab,
I har intet at gøre i mit hus.
Jeg troede, det var John Abernathys hjem. Det har tilhørt hans familie i mange år.
Han testamenterede det til mig. Og det rager slet ikke dig!
Hr. Harrison.
Tiltal mig med "vicekommissær", "hr." eller intet som helst.
Er det forstået?
Tja... Jeg beder om forladelse, hr.
Det har været en vældig stressende tid, hr.
-Jeg savner min forbandede ven, hr. -Jeg forstår.
Jeg kommer og henter dem snart, bare så du ved det.
De er ikke anholdt. Vi skal bare have en lille snak,
-men en af dem skal nok få tungen på gled. -Jaså?
-Hr. Harrison? -Ja?
Jeg skulle hilse fra Jamie Douglas.
Jeg ved ikke, hvem det er.
Ser man det...
Så...
Manden, der forgreb sig på dig, var din...
-Papbedstefar. -Okay.
Lad mig gætte engang: Folk opfattede ham som en god fyr, ikke?
Mere eller mindre.
Det er rovdyrets styrke. Hans kamuflage.
Selvfølgelig findes der gale rovdyr, der savler og hyler mod månen,
men de er sjældne.
De havner i nyhederne.
Men de her ligner alle andre,
men de mangler det, der gør os menneskelige:
empati.
Det begyndte, da jeg var otte.
Og det fortsatte helt til universitetet. Det er lang tid.
Jeg var der i et år.
Udover studierne lærte jeg også at passe på mig selv.
Jiu-jitsu og krav maga samtidigt. Hver dag.
Jeg var øm. Jeg var pisseøm.
-Du er ikke et offer længere. -Nej. Aldrig igen.
Efter et år kom jeg hjem til jul.
Den aften kom han fandeme ind på mit værelse. Fuld.
"Hej skat."
Og han rækker ud efter mig...
Og jeg lagde ham i armlås.
Bøjede den bagud, vred til med venstre hånd
og brækkede hans albue. Lyden af knoglen, der brækkede,
var så skidevidunderlig. Ubeskriveligt vidunderlig.
Fantastisk.
Jeg ville brække hver en knogle i hans krop, men gjorde det ikke.
Nej. Det gjorde du ikke.
Du lod ikke monstret vinde.
-Nej. -Du forblev et menneske.
Du beskyttede dig selv, og da truslen var ovre, stoppede du.
Hvad skete der så?
Han smuttede.
Min familie vendte mig ryggen, selvom jeg viste dem beviserne.
-Du mener videoerne? -Ja. Så nu vil jeg ikke kendes ved dem.
Bare fordi de er din familie, behøver du ikke at kunne lide dem.
Man skaber jo sin egen familie.
Jamie... Jeg kan ikke huske, hvem det er.
Det var hende, der var hos os længst.
Sætter det skub i hukommelsen?
-Hende, der er skreg. -Hun stjal fra os, da hun smuttede.
-Marty sørgede ikke for opsyn. -Det leder mig til næste spørgsmål:
Hvor er Marty?
-Du stjal hans telefon. -Hej Cassie Holt.
-Hej Jamie. Hvad laver du? -Åh, du ved.
Det her er spændende. Detektiven taler med den mordmistænkte.
-Du er jo ikke ligefrem mistænkt. -Nej, det er jeg vel ikke.
Og nu er du her. Lad mig fortælle dig en historie.
Da jeg var fjorten, gjorde min mors kæreste nogle ting ved mig,
som han ikke burde.
Da jeg fortalte min kære mor det, slog hun mig.
Det gjorde min mor også.
Hun sagde, jeg var forfærdelig, og lod det fortsætte.
Så jeg nævnte det aldrig igen.
Jeg tænkte det nok. Vi, der har hemmeligheder, kan mærke det.
Hvad skete der så?
Jeg stak af hjemmefra.
Boede på gaden i New York som teenager.
Til sidst tog jeg London og endte så som tigger i Dublin.
En kvinde dukker op.
Hun er ældre, pæn og tilbyder at købe mad til mig.
Men så taler vi sammen. Det er ret anderledes.
Og jeg er jo sulten.
Hun var den værste i deres beskidte, lille klub.
-Jeg har inviteret Wallace... -Det undrede mig, hvorfor hun var her.
-Hun skulle slet ikke være her. -Jeg er her af den sædvanlige årsag:
-For at få styr på jeres lort. -Det var et uheld.
Nå. Hvad foreslår du, at vi gør i denne situation?
Wallace og jeg har diskuteret det. Vi tror, det er bedst, hvis vi forsvinder.
Forsvinder? Jeg skal ingen steder. Det bør I heller ikke.
-Vi har bygget denne del af landet! -Det var faktisk jeres forfædre.
Vi har jo talt om det.
Og jeg er enig. Vi bør alle sammen forsvinde.
Indtil hun er fanget. Eller dræbt.
Kan vi ikke dræbe dem begge?
Dræbe dem begge?
At dømme ud fra det, du siger, så arbejder de jo sammen.
-Måske endda med ham den første. -Bortset fra at Jamie stak ham ned.
-Hun er tydeligvis sindssyg. -Tja, det...
Det er muligt, at Holt-pigen kan overtales til at droppe sagen.
Fyrene, I hyrede, skræmte hende fra vid og sans.
Men Jamie...
Vi kan vist alle blive enige om, at hun bare burde forsvinde.
For pokker. Følgerne af det, hun ved, kan blive katastrofale.
Og...
-Hun begyndte det jo. -Hvad siger du?
I ejer denne legeplads, men påstår, at hun begyndte?
Under maden bliver jeg pludselig søvnig.
Rohypnol.
Jeg vågnede i et bur.
-Jeg havde ikke tøj på de næste fem år. -Åh gud.
-Jeg tror ikke rigtig på Gud. -Nej.
Nej, det forstår jeg godt.
Gør du? Tror du på Gud?
Det kan jeg faktisk ikke.
Vi er altså enige om, at fyrene skal skræmme Holt, så hun forlader byen?
Okay. Jeg informerer dem.
-Skal de ikke have lidt ekstra for det? -Edgar.
Ja, det er fint. Bare få hende væk herfra.
Jeg keder mig så grusomt. Vi har brug for noget at lege med.
Jeg forstår godt dit behov for hævn. Tro mig.
Men du behøver ikke at dræbe dem. Lad os bure dem inde.
Lad dem være bange, til en afveksling.
-De er bange nu, Cassie Holt. -Ja, men du har ladet monstret vinde.
Nej. Jeg valgte at blive et monster.
De er modbydelige.
Forfærdelige. Konen er den værste.
Manden er svagere. Sammenlignet med hende. Han kan lide at kvæle.
De driller ham for at have dræbt en lille dreng ved et uheld.
Driller.
Advokaten er bare et klam stodder.
Harrison?
-Det er de to andre også. -Vent lige. Hvem?
Hov. Nu tog det en drejning, Cassie Holt.
Vi tales ved. Jeg har monsterærinder at tage mig til.
-Hvad så? Du lød oprevet i telefonen. -Hun har dræbt igen.
Har hun? Hvem? Hvor?
-Jeg ved det ikke. -Hvordan ved du det så?
-Hun ringede og fortalte det. -Hvad?
Fra Mikeals telefon. Hun bad mig have telefonen tændt, og så ringede hun.
Burde du ikke have sagt det?
-Jeg siger det nu. Hun har dræbt igen. -Okay, okay.
Tag en dyb indånding, og fortæl om samtalen.
Sygt, lille klubhus.
Sagde hun noget om, hvor eller hvad det er?
Nej. men det var sådan, hun beskrev det.
De har firmaer alle vegne. Sammen eller på anden vis.
Undersøg besiddelser og ejendomsskatter.
Forbindelser mellem deres firmaer og andres.
Tror du, hun har dræbt endnu en af dem, eller lyver hun?
Det har hun. Hun frydede sig over det. Fik det til at lyde som et uheld.
Ved du hvad? Lad os lave lidt rav i den.
Vi har brug for et nyt legetøj.
-Nej, Dottie. Ikke før om meget lang tid. -Nå.
Undskyld mig.
Hvad er der nu, McMahon?
Har du talt dine venner, der har overlevet? Mangler du nogen?
Vi har ikke hørt fra Marty i noget tid. Hvorfor?
Hvad helvede?
Victor!
Noget skræmte livet af ham.
Jeg har en idé om, hvad det kunne være.
Hej Cassie Holt.
-Hvad har du lige gjort? -Jeg sagde det jo.
-Monsterhalløj? -Monsterhalløj.
-Hvordan vidste du det? -Vi ringede til advokaten, da noget skete.
-"Vi"? -Vicekommissæren og jeg.
-Er jeg på medhør? -Ja.
Hej vicekommissær. Sikken privatdetektiv, du har.
Du ville gøre vores arbejde nemmere, hvis du kom herind.
Så kan vi sende dem i fængsel sammen.
-Jeg ville ikke være et godt vidne. -Måske ikke.
Men slemme mennesker har gjort slemme ting mod dig, og de skal straffes.
De bliver jo straffet nu.
Jamie. Kom nu herind.
-Vi kan klare det. -Sødt af dig at tro det. Jeg må videre.
Vent! Fortæl os først om stedet.
-Legehuset? -Ja.
Ja. Det er det, de kalder det.
Du finder det, Cassie. Jeg har tiltro til dig.
Led efter Wallace. Hun arbejder for advokaten og løser problemer.
Jeg må smutte nu.
Vi ses.
Jeg har før set kriminelle blive fikserede på dem, der jager dem.
Fordi de tror, de er bedste venner, eller at de er Holmes og Moriarty.
Det mellem jer to er det mest bizarre, jeg nogensinde har set.
Hun kan mærke, vi har noget tilfælles. Men jeg har ikke været igennem det, hun har.
-Mikeal har vel fortalt om det. -Nej. Slet ikke.
Han ville aldrig fortælle sådan noget.
Jeg havde en fornemmelse af, at der var noget i din fortid.
Fornemmelser. Tegn.
Tegn? Viser jeg tegn?
Det var da nedslående.
Jeg havde fået bugt med alkoholen, indtil han ringede.
Hvem ringede?
Overgrebsmanden.
Han sagde: "undskyld" og "jeg ville ikke gøre dig fortræd".
Så kaldte han mig for "skattepige".
Som han altid sagde imens... Så slog det klik.
Jeg lagde på og greb med det samme ud efter flasken. Det var der, du fandt mig.
I fuld gang med at svigte Mikeal.
-Nej. Du svigtede ham ikke. -Undskyld, men jeg fryser.
-Jeg har bare kuldegysninger.
Hvis jeg havde set hendes historie i en artikel eller i en film,
ville jeg have støttet hende helt og holdent.
Tro mig. Jeg forstår hendes behov.
-Mit problem er, at hun dræbte Mikeal. -Det gjorde hun.
Ja, og derfor fanger vi hende.
Men den anden del er dit job.
Jeg ved, hvordan det er at kæmpe mod et monster.
Jeg vandt, men det er fristende.
-Hvad er der? -Du lyder som Mikeal.
Vi talte om monstre. Og hvordan de trænger ind i en.
-Han var en god lærermester. -Ja. Det var han.
-Jeg skal på kontoret. Mangler du et lift? -Det er fint. Jeg har min bil her.
Jeg bliver og researcher lidt.
Ser, om jeg kan finde noget om Wallace og Legehuset.
Her er mine adgangsoplysninger til databasen.
Og hvis jeg nu finder informationer på såkaldte
-udenretlige måder? -Ved at hacke?
Det ville ikke kunne bruges som bevis, men hvis det kan lede os til noget, der kan...
Okay, hr. Victor Harrison...
ADGANGSKODE
Jer og jeres adgangskoder.
Idioter.
AFBETALINGSAFTALE
Wallace står på lønningslisten.
Og tjener en god skilling.
KØBEKONTRAKT
PLANTEGNINGER LEGEHUS
"Legehus. Ejer: Wallace."
-Hvad lærte du? -At jeg er elendig.
Alle er elendige i begyndelsen.
Man skal bare ikke miste modet, okay?
Da du begyndte at gå til jiu-jitsu...
-Var jeg elendig. -Og nu?
-Nu er jeg ikke elendig. -Nej.
Vi prøver igen. Husk, at langsomt er smidigt,
og smidigt er hurtigt. Ikke sandt? Kom så.
Ja. Åbn. Langsomt.
Sådan. Nu skifter du. Et, to...
Hjælp mig!
Vi skulle bare skræmme dig.
Hvis jeg ikke dræber dig, er det ikke, fordi jeg ikke prøvede.
Fandens.
Vores drømme burde slås om, hvilke der er værst.
Det gik godt, indtil du blev sparket i fissen.
"Tak, Jamie. Fedt, jeg er i live."
Det er bedre de dør end jeg.
Tak.
Hvorfor jeg er bundet?
Nogle er gnavne, når de vågner.
Det var ret vildt.
Hvor er alle mine ting?
Herinde.
Sig ikke, du pludselig må gå.
Hvornår stopper det?
-Når jeg har fået ram på dem alle. -Og hvad gør du så?
Hvad mere har jeg at leve for? Jeg kan ikke være normal på grund af dem.
Men det behøver ikke at være sådan. Jeg og McMahon kan lave en sag mod dem.
En af dem knækker. Sådan går det altid.
Hende Wallace,
advokatens problemknuser. Jeg har undersøgt hende.
-Hendes firma ejer Legehuset. -Jeg vidste, du ville finde det.
Men hun ejer det ikke. De har noget på hende. Jeg ved ikke hvad.
Hun var aldrig en del af det. Ikke med mig, i hvert fald.
Hun bliver nok svær at finde nu.
Bare rolig; jeg har ikke dræbt hende. Det behøvede jeg ikke.
Vi snakkede bare.
Hvad fanden...
-Hvad? Din skøre kælling. Er det benzin? -Galninge hader at blive kaldt gale.
Kan du huske mig?
Ved du, hvordan benzin fungerer? Gnister og dampe?
Du vil jo også brænde.
Okay.
Okay. Helt roligt. Jeg lægger den ned.
-Hellere på bagsædet. -Fint. Bagsædet.
Det var godt. Nå.
Jeg leder efter nogle ting.
Og jeg har nogle spørgsmål, som du skal svare på.
Kan jeg ikke lide svaret...
så går vi op i flammer.
Kan jeg lide svaret, må du gå, og du holder dig fra ækle mennesker. Nik.
Du er et røvhul.
Men du er et røvhul, der ikke har gjort mig noget.
Så du får en chance til.
Så benzin...
-Ja. -Ja.
Jeg skulle jo have hendes opmærksomhed.
Da jeg fik den, blev hun snakkesaglig. Sådan vidste jeg, hvad de ville gøre.
Ja. Så...
Du sagde, du ledte efter noget. Hvad?
Billeder, videoer. De dokumenterede alt. Ikke kun mig.
Som trofæer.
Hvor mange gange har den ringet?
Et par gange. Det er vicekommissæren.
Sikkert. Du efterlod et stort gerningssted, og jeg burde være der.
Sagen er den, Jamie, at jeg har for ondt til at kæmpe mod dig.
Kan du ikke bare komme herind og se på? Eller gå. Arbejdet venter.
Jeg vil ikke slås, Cassie Holt.
Men vi er nok tvunget til det engang.
Dræb venligst ikke nogen på parkeringspladsen.
Det kan jeg ikke love.
For helvede også.
Godmorgen.
Din bil lugter underligt. Gad vide hvorfor?
Rør dig ikke. Jeg skyder dig i hoften, så du aldrig kan gå igen. Sæt dig ned.
Okay. Undgå skud mod hovedet.
Målet bliver for småt. Sigt altid efter brystet.
Mere plads. En ting til:
Bækkenet.
Et skud der med en pistol af en større kaliber eller et gevær...
-eller din... -Ja.
-Det kan uskadeliggøre en trussel. -Okay.
De rammer jorden som en marionetdukke, når tråden klippes over.
Din tur.
-Okay? -Okay.
Hold pistolen sådan, når du giver den videre. Sigt aldrig mod nogen.
Godt. Lidt tilbage med benet. Så du står fast.
Fingeren her under. Hold pistolen.
Kan du mærke det? Du har fortjent den. Den er som en del af din krop.
Nu aftrækkeren, og...
Fyr løs.
-Skal jeg skyde? -Ja.
En fornøjelse af møde dig, frk. Holt.
Så du og dine venner har læst op på mig?
-Ikke mine venner, men jeg. -Er du lejesoldat eller en alfons?
-Det kommer nok an på dagen. -Okay.
Jeg arbejder for Harrison nu. Ikke dem. Vi har samme slags job.
Ikke rigtig. Jeg skal ikke skille mig af med drengelig. Betaler det godt?
-Du har talt med Jamie. -Ja, det har jeg. Nu sker følgende:
Hvis du giver mig beviser, lader jeg dig gå.
Hvis du ikke gør det, beder jeg Jamie genoverveje, om du skal dø.
Har vi en aftale?
-Aftale. -Aftale.
Hvor mange var der?
Ingen anelse. De har gjort det, siden de var unge.
Jamie var der længst. De keder sig hurtigt.
-Hvad sker der så? De dræber dem ikke? -Nej.
Ikke da jeg var der. Kun den ene.
Når de keder sig, flytter de dem.
Flytter dem? Forklar mig det, som var jeg dum.
Jeg tager dem med til Rusland.
-Hold da kæft. -De havde ikke klaret et normalt liv.
Du sælger dem.
Gud hjælpe dig. Gud fucking hjælpe dig.
Det er sgu tragisk, at hun ikke dræbte dig.
Okay. Altså...
Hvor er de trofæer, som kan redde dig? Billederne og videoerne.
Alle advokater vil se dem som ubrugelige beviser.
Måske. Ved du, at Harrison bogfører alt, han betaler dig, og hvad det er for?
Hvad? Det er jo sorte penge. Hvem bogfører det?
Om et par timer vil McMahon og politiet foretage en razzia hos din chef.
Så vær nu skidesød og sig, hvor trofæerne er.
I Legehuset. Der er et værelse fyldt med dem.
-I lader mig gå fri, ikke? -Ja. Glenn!
I ville jo lade mig gå fri, hvis du fik informationerne.
Jeg løj.
-Hr. og fr. Evans? Jeg heder Cassie Holt. -Det ved jeg.
Jeg efterforsker mordet på nogle af jeres venner.
Tal ikke med hende. Ind i bilen.
Efterforsker du, eller er du sammen med kællingen, der er efter os?
Hvad?
Du lyttede ikke til beskeden, vi sendte dig.
Tak for bekræftelsen.
Kom tilbage, Dottie. Flyt venligst bilen, frk. Holt.
Er hun din kæreste?
-Leger alle de ødelagte dukkebørn sammen? -Kom ikke nærmere.
Hvad? Er du bange for, jeg vil gøre dig fortræd?
Tro mig. Du er i meget større fare, end jeg er.
-Har hun fortalt om tiden, vi havde hende? -Hold nu mund, Dottie.
Vi havde hende i årevis. Jeg ville faktisk gerne have dig i Legehuset.
-En skam, du er så gammel. -Ind i bilen, Dottie!
Vær nu venlig at flytte bilen.
Hvor er det dog herligt at være ude.
Jeg kunne ikke klare at være lukket inde i huset længere.
Vi skulle være blevet. Jamie er jo på fri fod.
Og hende Holt.
Vi skulle have ringet til Victor.
-Han går amok, når han hører det. -Hvornår er du blevet sådan kujon?
Du er ikke den mand, jeg giftede mig med. Eller voksede op med.
Jeg så et glimt af dit gamle jeg, da du tog fat i mig. Slip ham ud oftere.
Victor bliver vred. Som om det rager mig.
Kom nu.
Jeg spurgte ham, hvad vi skulle gøre i den situation.
Jeg fik instrukser, men jeg har bestemt ikke... Jeg har ikke fulgt dem.
Så du ville ikke gøre de personer fortræd, som du fik besked på?
Nej. Slet ikke.
-Hej. -McMahon taler med Wallace.
De er vist snart færdige.
Hvor meget af jobbet er du villig til at fortælle om her i dag?
Det hele.
-Hvad tænker I? -Smart, at vise det benzinvædede tøj.
Wallace gik direkte fra at være aggressiv til nervøs.
Du fik hendes tilståelse frivilligt. Vi kan anholde Harrison med den.
Væk fra mit skrivebord.
-Hvor skal vi spise aftensmad? -Det ved jeg ikke.
-Vi kan måske købe takeaway. -Ikke på vilkår!
Jeg vil have et rigtigt måltid på et spisested, så jeg slipper for opvasken.
Kom nu.
Det kan være sjovt, hvis vi gør det sjovt. Hvis du gør det for mig...
Ja, det gør jeg.
Dottie!
Hjælp mig!
Hør efter. Vi skal ransage Victor Harrisons hjem og hans kontor.
Vicekommissærens kontor. Et øjeblik.
Vicekomm... Vent, hvor?
Hvad? Her kommer vicekommissæren.
McMahon. Hvad kan jeg... Tag det roligt. Sig frem.
Okay. Vi kommer straks.
Ny plan: Vi deler os op.
Glenn, Murphy og O'Brien tager ned til hovedgaden.
En mistænkt har åbenbart angrebet Edgar og Dottie Evans.
Peberspray svier, gør det ikke?
Det her hjælper. Jeg ved ikke hvorfor, men det gør det.
Du ved, du ikke kan undslippe, medmindre jeg lader dig gå.
Det ved du vel?
De herrer.
Giv mig en undskyldning for at gøre det.
Du har vel nok fået en stor fisk på krogen.
-Dit svin. -Pågrib ham.
Nå...
Du kan jo godt lide skarpe genstande.
Det får alt sammen en ende, hvis du siger fire, små ord. Ligesom dengang.
Sig: "Jeg elsker dig, mor".
"Jeg elsker dig, mor."
Skrid ad helvede til!
Jeg har holdt ham her, så længe jeg kunne, Cassie.
Cassie Holt. Afhøring af Edgar Evans.
Du er nødt til at forklare mig alt.
Dottie efterlod dig. Hun ville lade dig dø.
McMahon ransager Harrisons kontor, og Wallace bliver udleveret til staten.
Ud med sproget, Edgar. Det er din eneste chance.
Fandens.
Alle var ligeglade med dem. Ingen savnede dem. De var helt glemte.
-Hvem var ligeglade med hvem? -Dem alle.
Fortæl mig om Jamie.
Dottie var altid hårdhændet. Det var derfor, jeg kunne lide hende.
Vi voksede op sammen. Men Jamie var oprørsk.
Det var derfor, Dottie kunne lide hende.
-Derfor tog hun hende. -Du tog hende jo også, Edgar.
Det gjorde du sgu da også!
-Pis! -Hvad skete der?
-Han fik et slagtilfælde. -Tilstod han?
Et øjeblik.
-Ja? -Jeg har din kælling.
Læg på, Cassie.
- Hør ikke på hende. - Et øjeblik.
Jamie har noget at sige til dig.
-Jeg finder dig. -Du ved, hvor jeg er.
Cassie?
-Skal jeg holde op? -Lad nu være.
-Skal jeg holde op? -Ja.
Sig det så. Kom nu.
Sig det. Hvad siger man?
"Mor."
-Mor. -Dygtig.
Sig det!
Jamie!
Åh gud.
-Jeg må ringe efter en ambulance. -Nej.
Jeg er færdig.
Vil du hjælpe mig op?
Døde Edgar?
Han fik et slagtilfælde, da jeg talte med ham.
Fandens.
Jeg prøvede.
-Det er for meget. -Det ved jeg.
-Må jeg fortælle en sidste historie? -Ja.
Ja.
Må jeg optage den, så jeg kan tale din sag?
Ja.
-Okay. -Ja.
Okay.
De arrangerede fester.
Og vi skulle bare stå der. Nøgne.
Som altid. Og de ville leje os.
De lejede os for natten.
Da jeg blev gravid, sørgede de for, at det ikke ville ske igen.
De fik deres lægeven til at ordne det.
Jeg var ikke den eneste. Der var så mange andre som mig.
Cassie... De ødelagde mig. Hele mit liv.
Jeg kan ikke fortsætte. Jeg er ødelagt og kan ikke vende tilbage.
De skabte et monster.
Jeg valgte at blive et monster. Og jeg skal dø som et.
Det var det. Okay.
-Du må hjælpe mig. -Ja. Med hvad?
-Det, du sagde, da vi mødte hinanden. -Nej, nej.
-Du lovede. -Det ved jeg.
-Du lovede. Jeg er træt. -Det var dengang.
-Jeg er træt. -Det var før.
-Jeg har brug for det.
Jeg har brug for det. Jeg er træt.
Jeg er så træt. Jeg er træt af alt. Kom nu...
-Jeg kan ikke. -Kom nu.
-Vil du ikke nok, Cassie Holt? -Jeg...
-Jeg kan ikke. -Cassie Holt.
Gør det nu bare.
Det gør mig så ondt. Alt det, du har været udsat for.
Det gør mig ondt med ham.
Gør det for ham.
Det er okay. Gør det for mig.
Fuck.
Elly og jeg fik aldrig taget os tid til at få børn.
Sandheden er, at vi var ret egoistiske i vores ungdom.
Vi ville rejse, arbejde på vores karrierer...
-Sådanne ting. -Ja.
Efter noget tid virkede det forkert.
Nu fortryder jeg det. Jeg havde nok været en god far.
-Du ville have været en fantastisk far. -Det vil jeg gerne tro.
Noget andet, der kommer med alderen, er, at man begge bliver
meget bevidste om og forliger sig med tanken om døden.
Først og fremmest sin egen.
Men efter en vis alder forstår man, at man er havnet i et slags magisk land,
hvor man kan falde død om når som helst og hvor som helst.
Man håber, det ikke sker, men det kan det.
Nogle personer bliver besatte af deres eftermæle.
Ærligt talt...
Det har ikke ligget mig så meget på sinde.
Børn er dit eftermæle, og har man ikke det...
Jeg ville ønske, Elly kunne have kendt dig. Hun ville have syntes om dig.
-Hun havde været hårdere ved dig end jeg. -Umuligt.
Jo, det er.
Men det havde været, fordi hun havde set dit potentiale.
Det var hun meget god til.
Hun så potentiale i mig, når jeg bestemt ikke gjorde.
Hun ville have haft det rigtig fint med det her.
Så...
Firmaet står fra nu af i begge vores navne.
Hvad?
Det er ikke så meget, men det er vel mit eftermæle.
Mener du det? Hvad?
Tak.
Jeg tager ned til Rory for at fortsætte med sagen.
Vi ses om et par dage, okay?
Tekster af: Lea Jørgensen www.junefirst.tv