Jeg tar den. Takk.
Unnskyld meg.
Beklager.
Unnskyld meg.
- Hvorfor sniker du deg rundt, mor? - Det starter snart, og han er ikke her.
Nan, lord Richard er ikke her.
Det går bra. Gå ned.
Hvordan kan det gå bra?
- Har Conchita kledd seg? - Ja. Gå ned.
Jeg skulle ikke være hovedpersonen.
- Jeg lot gjerne Jinny, søsteren min... - Han kommer.
...og vennene mine konkurrere om det.
Jeg vet at han kommer.
Jenter lærer å tro at om en historie ikke er en kjærlighetshistorie,
er den en tragedie.
Og jeg hadde ingen interesse av å være involvert i noen av dem.
Alle visste at min beste venns var en kjærlighetshistorie.
En virvelvindromanse med en kjekk engelsk lord
kan bare bli fulgt av et stort sosietetsbryllup
for å forsikre oss om
at om noen ikke misunner Conchita ennå, gjør de det snart.
Men ingen misunner en brud hvis brudgom ikke kommer.
Ser du noe?
- Ingenting. Og nedenunder? - Gjestene har knapt merket noe.
- Denne dagen skulle være... - Han kommer.
...den fineste dagen... Og hele verden er her.
Jeg hater ham. Du aner ikke hvor mye jeg avskyr ham.
Herregud.
Selvfølgelig elsker jeg ham. Det vet jeg.
Jeg bare... Jeg skulle ha skjønt det.
I går kveld virket han så mye fjernere.
- Richard er aldri lenger unna enn her. - Å, Nan.
Jeg skulle ha fortalt ham det.
Men jeg vil ikke at han skal gifte seg med meg fordi han må,
men fordi han forguder meg.
Ja.
Jeg er ødelagt.
Hvor er han?
- De fleste gjestene er... - Det ordner seg.
Hva om vi begynner å ta på kjolen,
- og når han kommer... - Jeg vet ikke.
- Hva skal vi gjøre? - Jeg henter den.
Nei, din dumming.
Hva er det du gjør?
Stopp. Hva er det du gjør?
- Du er gal, Nan. - Jeg henter den.
- Herregud. - Hva gjør hun?
Den jenta!
Jeg rømmer ikke eller noe.
- Nei! - Beklager.
Er du sikker på at du bør...
- Jeg har den! - Ja! Nan!
Nan, du ser helt redselsfull ut.
Det er det man alltid vil høre.
Kom inn! Bryllupet!
- Ja, bryllupet mitt. - Ja, det er bryllup.
- Og ingen vil snakke om det. - Kom inn og stell deg!
- Til bryllupet. - Du har hørt om det.
Man kan visst ikke være for ren til et bryllup. Så mye oppstyr alle lager.
Vil du gifte deg?
Nei... Jeg er ikke... Det var ikke... Det var ikke et frieri.
- Kom, Nan. Jeg trenger deg. - Slutt å lage oppstyr, Annabel.
- Mødre er vanskelige greier. - Det er guvernanten min, Miss Testvalley.
- Kom inn. - Ja.
Jeg må virkelig...
Se, Nan! Han er her. Det er Dicks vogn.
Selvfølgelig er han her.
- Kom! Jeg må kle meg. - Han er her!
Jeg skal gifte meg!
Nan.
Ikke si ett ord.
Jeg har ikke sovet i hele natt. Du må gi dette til Conchita.
Nei. Og jeg tror ikke du vil at hun skal ha det heller.
Det fins ikke noe vondt i Conchita.
Selvfølgelig ikke, det er bare foreldrene mine.
Ikke si foreldre.
De ville selvsagt ikke komme.
- Jeg er i beste fall en klodrian. - Har ikke denne sommeren vært best?
- Med Conchita? - Ja.
Jeg har aldri opplevd maken. Men vil hun fungere i England? Passe inn?
Conchita er en man legger merke til.
Hun er som solen.
- Og i dag... - Er bare for syns skyld.
Conchitas far elsker at du er lord og at alle får se hvor mye penger han har.
Conchita elsker deg.
Gosj.
Ja. Og hva vil foreldrene dine at du skal gjøre?
Jeg vet ikke. Dra hjem og begynne å oppføre meg fornuftig.
- Herregud, Nan. Hun er et mirakel. - Ja.
- Jeg blir beruset av henne. - Ja! Det er dere to.
Hvem vil være fornuftig? Og hvem vil la livet gå ubemerket hen?
Hvor skal du?
Inn for å gifte meg med min vakre...
...vidunderlige hustru.
Nan.
Si til Conchita at jeg elsker henne.
Det vet hun alt, din tosk.
Kusk, hovedinngangen, takk. Jeg skal gifte meg.
Du er det vakreste jeg noensinne har sett.
Bortsett fra Jinny.
Og Lizzy.
Og puddelen.
Vel, da er du blant mine fem beste.
- Fem beste? - Nei, seks beste.
Du har selvsagt ingen interesse av beundrende menn.
Jeg har ingen interesse av en manns beundring.
Jeg kan vel beundre meg selv?
Du er komplisert. Vi er kompliserte.
- Jeg skal plukke... - Conchita, du er så vakker.
Du er nydelig.
Jenter, skål for en ny verden.
Ekteskap, menn og fester.
Ikke i den rekkefølgen.
- Hva kommer først? - Mine kjære, vi kommer alltid først.
- Alltid. - Alltid.
Sverger vi med blod eller champagne?
- Champagne! - Selvsagt!
BASERT PÅ ROMANEN AV EDITH WHARTON
Lykke til.
Du glemmer meg vel ikke når du drar til England?
Hvem er du igjen?
Wow.
- Vær festen. - Vi er festen.
Jeg må ta av meg strømpebåndene. De klør.
Damer!
Beklager.
Møt meg.
- Beklager. - Beklager.
- Jeg dunker stadig borti folk i trapper. - Det er faren når man danser der.
Jeg er vanligvis en gå-ned-trappen-mann.
Kanskje et lite jump hvis det er noe nederst som jeg er glad for å se.
Det er mitt livs dårligste timing, men jeg må gå.
- Hvor skal du? - Hjem. Moren min dør.
Beklager. Jeg fatter ikke at jeg sier det høyt.
Ikke at leger alltid... Du vet...
De vet som oftest ingenting.
Uansett... Jeg fikk ingen båt før i kveld uansett hvem jeg tagg. Men jeg må...
Du kommer deg hjem, og moren din blir glad for å se deg.
Skulle ønske du ble med.
Jeg gjorde det. Derfra til hit.
Vår første reise.
Jeg heter forresten Nan. Nan St. George.
Adjø, Nan St. George.
Vi er her. Vi er midt i det.
- Og det tok bare fem år. - Ja. Fem korte år.
Da vi var naboer i lille Saratoga, hvem kunne ant...
At når vi flyttet hit, var dere rett bak.
Den udannete latteren.
Kjære, du er her nå.
Nyt det.
Damer.
Dette er visst den beste utsikten over festen.
Det er Mrs. Paramore.
Hun er her. Se den kjolen.
Mrs. Paramore.
Vi håpet å snakke med deg angående invitasjoner til ballet ditt.
Jeg er Mrs. St. George, Mrs. Paramore.
Og dette er min Jinny. En av brudepikene.
- Og min Lizzy. - Ja visst. St. George.
- Familien fra Saratoga. - Vi bor i byen nå.
- Mannen min gjorde det bra på aksje... - Bra for ham. Bra for dere alle.
Mrs. Closson.
- Kanapeene dine er nydelige. - Takk.
Beklager, mor, jeg skulle...
- Nei. Du gjorde som du skulle. - Mrs. St. George.
Jeg er redd du ikke kan delta på noe New York-ball denne sesongen.
- Jeg ser ingen grunn til... - Min mor...
Lady Brightlingsea.
Ja, selvsagt.
Ja. Min mor insisterer på at jeg inviterer deg og døtrene dine,
Conchitas brudepiker, til London.
London?
London, London? England?
- Alle Conchitas brudepiker? - Det sies, Mrs. Paramore,
at for enkelte penere piker er New York blitt for begrenset.
- Veldig begrenset. Jeg er helt enig. - Ja, jeg er også enig.
Og det haster...
Starten på sesongen.
...sånn at Jinny og de andre debutantene kan bli presentert på debutantballet.
For dronningen.
Dronningen.
Det er veldig snilt av lady Brightlingsea.
Og Mrs. Paramore,
når Jinny kommer tilbake neste sesong, hvis hun kommer tilbake...
...kan hun kanskje overtales til å komme innom det lille ballet ditt.
Miss Testvalley, kjenner du lord Richard?
Vel, Annabel, som du snart får se, er England et veldig lite sted.
Lady Hopeleigh skrev i går og ba meg minne...
Lady Hopeleigh har ikke noe med å minne meg på noe.
Jean Hopeleigh debuterer ved dronningens ball.
Og du vet at framtiden hennes er i dine hender.
Mor, Jean Hopeleigh burde vite
at jeg aldri gifter meg med en som er ute etter tittelen min.
Hun har pen hud, Theodore, åpne øyne og jevne skuldre.
- Og hun er ikke enfoldig, som noen er. - Du vet at sånne ball...
Jeg vet at du helst ville erstattet deg selv med en mekanisk hertug av Tintagel.
Glaningen kan jeg takle.
Men det er bråket og tøys...
Bare for å se, Theodore. For min skyld.
En ung dame av finesse, er du snill.
Sett deg inn igjen. Nan.
Se, et engelsk tre.
En engelsk hekk!
En engelsk sau på en engelsk åker.
Står til, sau?
Vær så snill.
Jinny, håret ditt blir umulig.
Hvordan tror dere Jinny vil ha håret i kveld?
På hodet.
Ja, kanskje. Men jeg er sikker på at en lord vil se at ditt er mer skinnende.
Jeg sier bare at huden din er blendende sammenlignet med Lizzys.
Lizzy er min beste venn, mor.
Vi får nok en stor velkomst av lord og lady Brightlingsea.
Det er "Brittlesey", mor. Jeg har sagt det hundre ganger.
-"Brittlesey." Det er sånn du uttaler det. - Jeg klarer ikke å få det inn i hodet.
Jeg er sikker på at lord Richards foreldre er sjarmerende.
Du arbeidet for dem. Er de det?
Sjarmerende?
Ja. Ja...
På sin egen måte.
Det er en fryktelig flokk av dem.
Bare Virginia og Elizabeth, de to eldste, er debutanter.
Likevel insisterer de på å komme som en gjeng.
James, du vet at som andre sønn
må du enten skape en formue eller gifte deg til en.
Det er nye penger, ja. Og de er sikkert redselsfulle,
men om New Yorks vrakede piker står for å lappe takene våre,
må vi kanskje tåle en invasjon. Da holder vi oss i det minste tørre.
Så jeg skal selges til høystbydende?
Har jeg noe valg?
Ja, selvsagt. Det er jo to stykker.
Er han fortapt uten meg, Nan?
Far? Selvsagt. Og jeg håper du rager høyere uten ham.
Jeg håper dere jenter alltid vil rage høyt.
Vi? Vi er kjemper.
Se på Jinny, hun er en skyskraper.
- Mabel! - Jeg ser deg!
Og vi kan alle være skyskrapere sammen.
Jeg lurer på om Conchita har sprukket av glede enda.
Jenter!
Jenter, hei!
Jenter!
Conchie!
- Nan! - Å, se på deg.
Du er helt perfekt.
Du store min.
Jenter, jenter, jenter.
De er aldri rolige. Ikke en eneste en.
De kaster seg så rundt.
Pass opp når de kaster seg i vår retning.
Snart er det ikke en eneste familie i England uten amerikansk gift i årene.
Men hvordan skal vi ha råd til gift... eller årer uten dem?
Titter på varene?
Bare en tilskuer.
Er alle like rike som Conchita?
En av fedrene er i den amerikanske hæren.
- De har ingen hær. - De kaller ham oberst.
I USA kaller de tannleger "oberst".
Å, jenter, dere aner ikke hvordan graviditet sliter på dansingen.
La oss gå inn. La meg vise dere huset.
Har dansingen vår lidd etter graviditetene?
Ingen har klaget.
For en velsignelse, Mrs. Elmsworth, at Conchita er så langt på vei.
Hun blomstrer.
Og så få måneder etter bryllupet.
De later selvsagt som dronning-biten er starten på sesongen,
men det er bare forretten.
Moroa begynner om kvelden. Ballet. Jeg håper dere har med finstasen til i morgen.
Alle Londons jenter er så spente på debutantballet.
De har ventet hele livet på å få se en ekte hertug,
og så paradere ned trappen for å få en mann.
De er så stolte over de gamle tingene at de glemmer at i den moderne verden
har vi radiatorer og elektrisk lys.
Conchie, har du det bra?
Dette stedet er et ormebol. Pass deg så du ikke blir bitt.
Tror du alle kjenner sommerfuglene?
Mennene våre tjente pengene sine bare på handel,
- så sommerfuglene våre er mindreverdige. - Hvordan våger vi engang å eksistere?
Fem år med dører i ansiktet.
Det er rart at nesene våre ikke er helt flate.
Venn dere til et hav av taushet og svøm rundt så godt dere kan.
Jeg har ikke druknet ennå.
Er ikke suppen himmelsk?
Den er så rød. Og varm.
- Ikke sant, Mrs. Elmsworth? - Suppen er varm, ja.
Om jeg har lært noe om de engelske, er det at de kan varme suppe.
Men ikke for varm. Det er en lettelse, lady Brightlingsea.
- Brightlingsea. -"Brittlesey." Lady B... Brightlingsea.
Vi har savnet deg, lord Richard.
Han har vært for opptatt til å savne dere.
England flommer over av aktiviteter og muligheter for menn.
Det fine for oss jenter er at vi får sitte hjemme
og vente på at de kommer tilbake.
Hva er det i morgen, Richard? Ridning, skyting... kortspill?
Ikke samtidig, håper jeg.
Det ville vært...
På en hest.
Jeg liker maleriene, lord Seadown.
Liker du alle sammen?
Vel, jeg...
Jeg liker mange av dem.
- Sikkert verd en formue. - Bra at de ikke må selges.
Richard er flink til å finne ting som er verd penger.
Er det lady Jane Grey?
- Hvor? - Det er så få portretter av henne.
Jeg trodde det kunne være George Gower. Men hvis det er Jane Grey,
så er det vel for tidlig for Gower?
Jeg har tenkt at å være dronning i ni dager
er veldig kort tid, men det var før jeg krysset Atlanteren.
Veldig bra.
Hva synes du om portrettet, Miss St. George?
Jeg liker armene hennes.
Er den virkelig bare halv elleve?
Det er ikke klokkene som er trege, det er stedet.
Jeg har vært så utsultet på skjønnhet og prating.
Seadown var ikke utsultet i kveld.
På ballet i morgen kan du kanskje la være å tiltrekke oppmerksomhet.
Ja. Ja, selvsagt.
Jeg kan gjøre rom for dine kunstobservasjoner.
"Jeg liker armene hennes."
Jeg skal sørge for det.
Stopp.
Renser du neglene? Se på det.
I morgen skal jeg vise dere kjolen jeg skal ha på.
Jeg skal... Stopp.
Jeg går.
Det vil være verdt det.
Opp med haka. Du er fortsatt den pene.
En dag blir jeg den-som-var-den-pene.
Hva i all verden driver dere med?
Er mennesker.
- Dette er ikke New York. - Det vet jeg.
Hva skjedde med "å være festen"?
Nå er du lady Marable, så det er på tide å være hustru.
Det er ikke sånn noen her oppfører seg. Jeg ba deg oppføre deg.
- Få deg en hund. - Du valgte å komme hit.
- Jeg valgte deg. Jeg elsker deg. - Og jeg elsker deg.
Men blikkene og spydighetene hele tiden.
Det er en slagmark.
- Jeg kommer tilbake i neste uke. - Drar du? Med kona di i denne tilstanden?
Det er flere uker igjen.
Og hva med ballet?
- Jeg trenger å ikke være her en stund. - De lar meg ikke gå uten deg.
- Jeg er lei for det. - Så jeg går ikke. Perfekt.
- Conchie, er alt i orden? - Nei.
Jeg skal ikke på ballet.
Hvis jeg vil bli oversett og mislikt, kan jeg bli hjemme.
Jeg sa det. Hun ville kanskje ikke passe inn i England.
- Du sa også at hun beruset deg. - Ja, og det er morsomt å bli beruset.
Selvfølgelig, men ikke hver dag.
Ikke fra morgen til kveld. Ikke mens foreldrene mine ser på.
Man venter at det blir lettere etter begravelsen.
Det blir det selvsagt ikke.
Så i morgen, debutantballet?
Ja.
Hva annet må gjøres?
Moren din var den vakreste kvinnen jeg har sett.
Umulig å male.
"Så dypt som mulig", sa Miss Testvalley.
Og dronningen strekker fram hånden...
Og du slikker den.
Vil dronningen merke det om en hårlokk faller ut?
Mor vil merke det.
Ja. Og husk haka opp og blikket ned.
Snakk med alle mennene, men bruk korte ord,
for vi vil ikke forvirre noen.
Ikke spør. Fuglen har det verre.
Å, Jinny. Vent til London ser deg.
Jenter, dere må love å danse til dere blir svimle.
Danse? Har du sett skoene mine? Jeg kan ikke gå.
Dans til dere er svimle. Hører dere meg?
Kom igjen, Nan! Kom igjen!
Jinny, kom igjen.
Dette er ikke tid for lek. Vognene er på vei.
Jinny, dette er sjansen din. Du får bare én, så ta det alvorlig.
- Kom nå. - Conchie...
...er alt i orden?
Jeg elsket ham vel ikke fordi han var en lord?
Og nå er det som om han ikke engang er en mann.
Vi gikk om bord likeverdige, og jo nærmere han kom hjemmet,
desto lenger fra meg gled han.
Herregud, jeg er så glad for at du er her.
Hør her, Nan...
Når barnet kommer, vil du...
Jeg skal være her.
- Ja. - Selvfølgelig skal jeg det.
- Bra. - Ja.
- For det er et virkelig barn. - Ja.
Hvordan kan man engang...
Og det kommer til å se ut som meg. Heldige barnet.
Det er hele poenget med barn, men det kommer ikke til å se ut som dem.
Hva om de ser på barnet mitt på samme måte som de ser på meg?
Jeg skal være her. Det lover jeg.
- Mener du det? - Ja, selvsagt.
Å, Nan.
Så jentene må bare gå ned trappen, og så kan mennene velge en.
Jeg skulle ønske Conchita var her.
Den kaken.
Jeg skulle sett på den, men jeg kan knapt gå.
Skoene er så vonde.
Hvorfor er alle...
- Hvem er han? - Æresgjesten.
Hertugen av Tintagel.
- Hertug? - Beste parti i England.
Å, Nan.
Sånn, ja, piker. Se hvor dere går.
Men de sier at hertugens mor har valgt for ham alt.
Der, se. Jean Hopeleigh. Og hertugen er den perfekte sønn.
Der er de.
Opp med hodet, Jinny. Skuldrene bakover.
Fjorten er bra.
Nan?
Amerikanere, sier de.
Freidige og vulgære, da.
Forestill deg alle pengene.
Forestill deg dem på rygg med spredte ben.
Eller forestill deg dem som mennesker uten interesse for dine meninger
eller om du er en konge eller en mister.
Nan St. George.
Vindu, øredobb, trapp.
Beklager, jeg bare spytter ut ord.
Du.
Har du fått nok?
De er som kyr.
Det var stygt sagt. Jeg synes de er nydelige.
De er nydelige, men de er også mennesker som er morsomme og smarte.
Hvordan er det med moren din?
Kondolerer.
Skal vi?
Absolutt.
Skal vi?
Jeg vet ikke om jeg vil spise den eller gjemme meg i den.
Det er en lang kveld. Vi kan sikkert gjøre begge deler.
Savner du henne?
Det er nesten mer enn det.
Mødre er uerstattelige.
Jeg savner en verden med henne i den.
Jeg savner faktisk også faren min, selv når vi er i samme rom.
Hva i all verden var det?
Fortsett å danse.
Dette er ille, ikke sant?
Så ille som det kan få blitt.
Du burde ikke ha adgang på høye steder.
- Øredobber, sko... - Øredobben var ikke min skyld.
- Hvis du så mye som står på en stol... - Hva? Hva vil du gjøre?
Stoppe deg, tror jeg, på en eller annen måte.
Annabel!
Jeg sa det. Hun skal ikke være interessert engang.
I går også. Hvordan skal jeg få folk til å legge merke til meg med henne der?
Du er god til å få oppmerksomheten nå.
Jeg prøver så hardt, og jeg er så sliten, og kjolen er så trang.
Og Nan liker ikke noe av dette, lordene og titlene. Hun synes det er dumt.
- Ja. Det er dumt. Hvem vil være en del av... - Jeg vil det. Jeg ville møte noen.
Vi har reist så langt, og du lager oppstyr som alltid, og alt er ødelagt.
Søsteren din prøver nok like hardt som deg.
Hun slapp en sko i en kake.
Hvorfor velger du alltid hennes side og forsvarer henne?
Vet du engang hvorfor?
Hvor er stoltheten din?
Stoltheten min, Virginia?
Den er her.
Akkurat her.
Den er i Nan, og den er i deg. Jentene mine.
Jeg er lei for det.
- Du skjønner det ikke, Nan. - Hva?
Det er som i New York. Men her misliker de oss av en annen grunn.
- Jobben min er å bli lagt merke til. - Det ble du.
- Alle der sa... - Jeg gjorde et lite framskritt.
Samtidig er du fascinerende overalt.
Kommer på noe morsomt eller smart å si, og får menn til å slikke kake av fingrene.
- Det var ikke menn, bare én mann. - Dette er ikke morsomt.
Dette er hele livet mitt. Det er viktig.
Mor forsvarer deg alltid og prioriterer deg.
Når jeg sier at jeg gjør en god jobb, sier hun: "Det gjør Nan også."
Det skulle ikke handlet om deg, for du er ikke datteren hennes.
Hva?
- Jeg skulle ikke ha sagt det. - Sagt hva? Hva var det du sa?
Nei, Nan. Det er ikke min skyld at de holdt det hemmelig.
Jeg var liten.
- Du vet hvordan pappa er. - Hvilken hemmelighet?
En av pappas affærer fikk...
Mor ville unngå skandale. Ingen visste det, og ingen vet det.
Jeg skulle ikke ha fortalt deg det. Ikke si til mor at jeg fortalte det.
- Vær så snill, Nan. - Der er dere.
Annabel, vi har reist så langt, og det virker som du er en forstyrrelse.
Så Miss Testvalley har tilbudt at i morgen tidlig,
- for bare et par uker... - Noen tidlige kvelder, Nan.
Slottene vi har snakket om. Den friske sjøluften i Cornwall.
Lady Hopeleigh sier at Jean ventet på deg på ballet.
Hun må gjerne vente.
Og hva vil du gjerne, Theo?
Være i fred, mor, til jeg møter en pike som ikke vet hva en hertug er.
Jeg vet ikke hvor man finner en sånn person.
Jeg er lei av å bli jaktet på som vilt.
Jeg vil strekke på bena.
Nan?
Nan!
Snakket du med banken?
Det er verre enn jeg trodde. Hvordan gikk det med den amerikanske jenta?
Jeg møtte henne, og jeg tror det går etter planen.
Da vil du trenge denne.
Din mors.
I himmelens navn.
Engelske kvinner har fått det gjort i generasjoner uten så mye tøys.
- Barnet kommer. - OK.
Press hardt. Flink jente.
Jeg visste ikke at noen...
Jeg skremte deg, jeg...
Hadde jeg visst at det var andre her...
- Jeg beklager. - Det er i orden.
Ikke mine, ser jeg.
Nei. De ville vært...
- De ville vært ganske... - Trange?
- Ja. - Ja.
Er du kunstner?
- Jeg maler. - Er det sant?
Jeg bare...
Jeg så på lyset.
Er det ikke helt...
Jeg kan ikke tenke meg et bedre sted å male,
selv om jeg knapt har holdt en pensel.
- Stranden gjør oss alle til kunstnere. - Ja. Ikke bare stranden. Klippene.
Og slottet. Har du sett slottet på nært hold?
Det er fantastisk.
Det er det.
- Uansett, så... - Uansett...
- Jeg bør... - Ja.
Jeg heter Nan.
Theo.
- Theo? - Theo.
Får jeg lov?
Herregud. Det er bare en tabbe.
Det er...
- Vel... - Det er en fugl.
- Vel... - Den er vakker.
Det ser ut som en...
- ...frosk eller noe. - Nei.
Det er håpløst, så jeg startet på nytt.
På en måte.
Forestill deg hva det kan bli.
Jeg beklager. Jeg tror det er sjeldent
å kunne snakke så fritt med en person man kjenner så dårlig.
Synes du det? Jeg synes det er lettere.
Kanskje vi...
Jeg er her ofte for å male eller svømme.
Nei, jeg er redd vi skal hjem til New York.
Vel... Det er veldig synd.
Lykke til med froske-fuglene dine.
Takk.
Adjø.
Tekst: Evy Hvidsten