Аз ще ги взема. Благодаря.
Извинете.
Простете.
Извинете.
Мамо, защо се прокрадваш? - Скоро започва, а него го няма.
Нан, лорд Ричард го няма! - Нищо, слез долу.
Как така "нищо"?
Кончита облечена ли е? - Напълно. Слез долу.
Аз не трябваше да съм главният персонаж.
Предпочитам сестра ми Джини и приятелките ми да се борят за титлата.
Учат момичетата, че ако една история не е любовна,
значи е трагедия.
А аз нямах никакъв интерес да участвам в която и да е от двете.
Всички знаеха, че историята на първата ми приятелка е любовна.
Вихрен романс с красив английски лорд
бива последван само от огромна светска сватба,
за да е абсолютно сигурно, че който не завижда на Кончита, скоро ще й завиди.
Но никой не завижда на булка, чийто младоженец не се е появил.
Нещо ново?
Нищо. А долу? - Гостите почти не забелязват.
Но днес трябваше да е най-прекрасният ден! И всички са тук.
Мразя го! Представа си нямаш как го ненавиждам!
Боже!
Разбира се, че го обичам! Сигурна съм. Просто трябваше да го предвидя.
Снощи ми изглеждаше дистанциран.
Ричард винаги е залепен за теб. - О, Нан.
Трябваше да му кажа, нали?
Но не искам да се ожени за мен по задължение, а защото ме обожава.
Да. - Свършено е с мен.
Къде е той?
Гостите вече са... - Спокойно.
Да започнем да те обличаме,
той ще дойде всеки момент. - Знам ли.
Какво ще правим? - Ще я взема.
Нан, полудя ли!
Какви ги вършиш?
Спри! Какво правиш?
Нан, ти си луда. - Ще я взема.
Какво прави? - Онова момиче!
Да не си помислите, че бягам.
Не! - Съжалявам.
Сигурна ли сте, че трябва...
Взех я! - Да! Браво, Нан!
Нан, изглеждаш ужасно! - Точно това исках да чуя.
Влизай, сватбата започва!
Да, моята сватба! - Има сватба,
но никой не говори за нея. - Влез да се измиеш!
За сватбата. - Значи сте чули.
За сватба трябвало да блестиш от чистота. Голяма суетня.
Искате ли да се ожените?
Не, аз... Не исках... Това не беше предложение.
Хайде, Нан. Трябваш ми, идвай! - Анабел, спри да предизвикваш суматоха.
С майките не е лесно. - Това е г-ца Тествали, гувернантката.
Влез, ако обичаш. - Добре!
Наистина трябва да...
Гледай, Нан! Пристига! Ето я каретата на Дик!
Естествено, че дойде!
Нан, трябва да се облека! Ще се омъжвам!
Нан.
Не казвай нито дума.
Цяла нощ не съм мигнал. Дай това на Кончита.
Не. И не мисля, че искаш да й го дадеш. Кончита е самата доброта.
Разбира се, но родителите ми... - Не казвай "родители".
Естествено, че няма да искат да дойдат. С мен си имат само ядове.
Не беше ли лятото превъзходно? - С Кончита ли?
Толкова хубаво не ми е било. Но ще й хареса ли в Англия?
Дали ще се впише? Кончита няма да мине незабелязана.
Тя е като Слънцето.
А сватбата е... - ...за показ.
Баща й е очарован, че си лорд и че цял Ню Йорк ще види колко е богат.
А Кончита е влюбена в теб.
Боже.
Да. А какво искат родителите ти от теб?
Знам ли. Вероятно да се прибера и да се вразумя.
Нан, тя е истинско чудо. - Да.
Опиянява ме! - Родени сте един за друг.
Кой иска да се вразумява и животът му да мине незабелязано?
Къде тръгна? - Ще вляза и ще се оженя за красивата си...
прекрасна съпруга!
Нан.
Кажи на Кончита, че я обичам. - Тя вече го знае, глупако!
Кочияш, към предния вход. Ще се женя.
Най-голямата красавица, която съм виждала!
С изключение на Джини.
И Лизи.
И пудела. - Е, значи си в челната петорка.
Челната петорка? - Не, шесторка.
Естествено, на теб не ти пука дали ти се възхищават.
Защо трябва да ми се възхищават мъже?
Мога и сама да си се възхищавам. - Много си сложна. И двете сме сложни.
Нищо, ще взема... - Кончита, толкова си красива!
Изумителна!
Момичета, да пием за един нов свят. Сватби, мъже, веселби.
Може и не в този ред.
Кое ще е първо? - Кое ли?
Скъпи мои, ние винаги сме на първо място.
Винаги. - Винаги.
Да дадем обет с кръв или шампанско?
Шампанско! - Разбира се!
КОНЧИТА КЛОСЪН
ДЖИНИ СЕЙНТ ДЖОРДЖ
ЛИЗИ ЕЛМСУЪРТ
МЕЙБЪЛ ЕЛМСУЪРТ
НАН СЕЙНТ ДЖОРДЖ
ПО РОМАНА НА ЕДИТ УОРТЪН
Късмет.
Нали няма да ме забравиш в Англия?
Ти коя беше?
Бъди душата на веселбата. - Ние сме веселбата!
Трябва да си сваля жартиерите. Ужасно ме драскат.
Дами.
Простете.
Долу.
Простете. - Съжалявам.
Все се блъскам в хора на стълбите. - Като танцувате по тях...
Обикновено си слизам чинно по стълбите.
С по някой лек подскок, ако долу видя нещо особено приятно.
Ужасно неподходящ момент, трябва да тръгвам.
Къде отивате? - У дома. Майка ми умира.
Извинете. Как можах да го кажа на глас! И не че лекарите, нали разбирате...
Те нищо не разбират.
Успях да хвана кораб едва тази вечер, макар че умолявах да ме вземат.
Ще се приберете и майка ви много ще ви се зарадва.
Да можеше да дойдете.
Ами дойдох. От там до тук.
Първото ни пътешествие.
Впрочем аз съм Нан. Нан Сейнт Джордж.
Довиждане, Нан Сейнт Джордж.
Ето ни на престижно събитие.
Отне ни само пет години. - Да, пет кратки години.
Скъпа, когато бяхме съседи в забутаната Саратога,
кой би помислил... - Че щом се преместим, ще ни последвате.
Този невъзпитан смях. - Мила моя, вече си тук.
Наслаждавай се.
Дами.
Оттук тържеството се вижда най-добре.
Виж, г-жа Парамур.
Ето я. Виж й роклята. - Госпожо Парамур!
Надявахме се да се видим с вас и да получим покани за бала.
Аз съм г-жа Сейнт Джордж. Това е моята Джини. Една от шаферките.
И моята Лизи. - Да. Сейнт Джордж.
Семейството от Саратога. - Вече живеем в града.
Съпругът ми преуспя на борсата. - Браво на него и на всички вас.
Диваните ви са достойни за лорд. - Благодаря.
Извинявай, трябваше ли...
Не. Постъпи уместно. - Г-жо Сейнт Джордж,
този сезон няма да отидете на какъвто и да е бал в Ню Йорк.
Не виждам причина... - Майка ми...
Лейди Бритълси. - Да, разбира се.
Да. Майка ми настоява да поканя вас и дъщерите ви,
шаферките на Кончита, в Лондон.
Лондон?
Онзи Лондон ли? В Англия?
Всички шаферки на Кончита ли? - Говори се, г-жо Парамур,
че за някои изтънчени момичета Ню Йорк е станал твърде тесен.
Много тесен, съгласна съм. - Да, и аз съм съгласна.
Трябва да действаме бързо... - Началото на сезона е.
...за да може Джини и другите да бъдат представени на Бала на дебютантките.
На кралицата.
Кралицата.
Много мило от страна на лейди Бритълси.
Госпожо Парамур,
когато Джини се върне идния сезон, ако изобщо се върне,
може и да я убедите да намине на вашия малък бал.
Г-це Тествали, познавате ли лорд Ричард?
Както скоро ще видиш, Анабел, Англия е доста мъничко място.
Лейди Хоупли ми писа да ти напомня...
Не е нейна работа да ми напомня каквото и да е.
Джийн Хоупли ще дебютира тази седмица на Бала на кралицата.
Бъдещето й е в твоите ръце. - Майко, Джийн би следвало да знае,
че няма да взема жена, която гони титлата ми.
Тиодор, тя има чиста кожа, будни очи, изправени рамене.
И не е празноглава като някои. - Тези балове са...
Знам, ако зависеше от теб, би се подменил с механичен херцог на Тинтажел.
Мога да преглътна погледите. Но шума и глупавите...
Само ще погледнеш, Тиодор. Заради мен.
Намери си фина млада дама.
Нан, прибери се!
Вижте, английско дърво! - Английски плет!
Английски овце в английска ливада! - Как сте, овчици?
Нан, моля те!
Джини, ще си развалиш прическата.
Как Джини ще носи косата си довечера? - На главата си.
Да, но един лорд би забелязал, че твоята е по-лъскава, Лизи.
В сравнение с лицето на Лизи твоето е изумително!
Тя ми е приятелка!
Лорд и лейди Брайтлингси ще ни посрещнат тържествено.
"Бритълси", майко. Сто пъти ти повторих.
"Бритълси", така се произнася. - Такава съм си, не мога да го запомня.
Сигурно родителите на лорд Ричард са очарователни.
Работили сте за тях. Такива ли са? - Очарователни?
Да...
По свой начин.
Те са цяла отвратителна тумба.
Дебютантки са само Вирджиния и Елизабет, но се домъкнаха цяла тайфа.
Джеймс, знаеш, че като втори син трябва да забогатееш сам или чрез брак.
Да, новобогаташи са. И съм сигурна, че са ужасни,
но ако отпадъците на Ню Йорк ни спасят финансово,
ще трябва да изтърпим това нашествие. Поне ще имаме покрив над главата си.
Ще ме продадеш възможно най-скъпо?
Имам ли избор? - Да, разбира се. Нали са две.
Ще пропадне ли без мен, Нан?
Татко ли? Разбира се. Дано си по-самоуверена без него.
Дано вие, момичета, винаги сте самоуверени.
Ние преливаме от самоувереност.
Джини е цял водопад.
Мейбъл! - Виждам те!
Нека всички бъдем водопади.
Чудя се дали Кончита се пръска от щастие.
Момичета!
Здравейте!
Момичета! - Кончи!
Нан! - Виж се!
Ти си просто съвършена!
Божичко. - Момичета, момичета.
Постоянно подскачат. Всички до една.
Само се фръцкат.
Внимавай, фръцкат се право към нас.
Скоро в Англия няма да остане фамилия без американска отрова във вените.
А без тях няма да можем да си позволим нито отрова, нито вени.
Булка ли избираш?
Само гледам.
И всички са богати като Кончита ли, мамо? - Един от бащите е в американската армия.
Няма такава армия.
Наричат го "полковник". - В САЩ така наричат и зъболекарите.
Не можете да си представите колко ужасно се отразява бременността на танците.
Да влезем вътре. Ще ви покажа къщата.
Дали и нашата бременност се е отразила зле на танците?
Лично аз нямам оплаквания.
Г-жо Елмсуърт, каква благословия, че Кончита е в напреднала бременност.
Направо цъфти. А от сватбата й са минали толкова малко месеци.
Аудиенцията при кралицата уж е началото на сезона,
но тя е само следобедна закуска.
Веселбата започва вечерта. Балът. Дано сте донесли украшенията си за утре.
Всички момичета в Лондон чакат с нетърпение Бала на дебютантките.
Цял живот са копнели да видят истински херцог
и да си намерят съпруг.
Гордеят се с традициите, но забравят, че в съвременния свят
имаме радиатори и електрически лампи.
Кончи, добре ли си?
Това място е змийско гнездо. Внимавай да не те ухапят.
Дали всички усещат онзи трепет?
Скъпа моя, съпрузите ни направиха състояние само от търговия,
така че нашият трепет е по-низш. - Как въобще смеем да съществуваме?
Пет години ни затръшват вратите под носа.
Чудно как носовете ни още не са се сплескали.
Свиквайте с океана на мълчанието и плувайте из него както можете.
Аз още не съм се удавила.
Божествена супа, нали?
Толкова е червена. И топла.
Нали, г-жо Елмсуърт? - Да, много е топла.
Англичаните определено знаят как се подгрява супа.
Но не е твърде гореща. Това му е хубавото, лейди Брайтлингси.
Бритълси. - Бритълси! Лейди Бритълси.
Липсвахте ни в Ню Йорк, лорд Ричард. - Той бе твърде зает, за да му липсвате.
Англия е пълна с дейности и възможности за мъжете.
А най-хубавото е, че ние, жените, можем да си седим вкъщи
и да ги чакаме да се приберат.
Какво имаш за утре, Ричард? Езда, стрелба или карти?
Дано не е наведнъж.
Нали няма да е на кон?
На кон.
Харесват ми картините ви, лорд Сийдън. - Всички ли ти харесват?
Ами аз...
Харесвам доста от тях.
Сигурно струват скъпо. - Какъв късмет, че не са продадени.
Ричард го бива да купува неща, които струват скъпо.
Това лейди Джейн Грей ли е?
Къде? - Има толкова малко нейни портрети.
Мислех, че е на Джордж Гауър, но ако е лейди Джейн Грей...
Би било твърде рано за Гауър, нали?
Мислех, че да си кралица за девет дни,
е твърде кратко, но щом дойдох тук, си промених мнението.
Отлично.
Какво ще кажете за портрета, г-це Сейнт Джордж?
Харесват ми ръцете й.
Наистина ли е само десет и половина? - Не са бавни часовниците, а това място.
Момичета, как бях зажадняла за красота и сладки приказки.
Сийдън не беше зажаднял.
Утре на бала се опитай да не привличаш вниманието.
Да, разбира се. Ще те оставя да изказваш експертните си оценки за изкуствата.
"Харесват ми ръцете й." Ще се погрижа!
Престани! - Въобще чистиш ли си ноктите? Виж.
Чакайте! Трябва да ви покажа с каква рокля ще бъда утре.
Престани!
Отивам.
Струва си да се види.
Не унивай, скъпа. Ти си красавицата.
Някой ден ще стана бивша красавица.
Какво правите там? - Водим човешки разговори.
Това не ти е Ню Йорк. - Забелязах.
Нали бях "душата на веселбата"? - Вече си лейди Марабъл, съпругата.
Хората тук не се държат така. Помолих те да се държиш прилично.
Вземи си куче. - Дойде по свой избор.
Избрах теб. Обичам теб. - И аз те обичам.
Но погледите и подигравките на всички... Като на бойно поле сме.
Връщам се другата седмица. - Оставяш жена си в такова състояние?
Има още няколко седмици.
Ами балът?
Съжалявам. Трябва да се махна за известно време.
Без теб няма да ме пуснат.
Съжалявам. - Няма да отида. Чудно!
Кончи, добре ли си? - Не - няма да ходя на бала.
Ще ме пренебрегват и одумват, нищо по-различно от вкъщи.
Казах го, нали? Че може да не се впише в Англия.
Но каза и че тя те опиянява. - Да, и е забавно да си пиян.
Разбира се, но не всеки ден.
Не от сутрин до вечер. Не и под погледа на родителите ми.
Очакваш след погребението да ти стане по-леко.
Естествено, не става.
И така, утре е Балът на дебютантките.
Да.
Какво друго ни остава?
Майка ти беше най-красивата жена, която някога съм виждал.
Неописуема.
Г-ца Тествали каза да се поклоним ниско. После кралицата протяга ръка...
И я близваш.
Дали кралицата ще забележи изскочила къдрица?
Мама ще забележи.
Така е. И не забравяй - главата вдигната, погледът - сведен.
Разговаряй с всеки мъж, но с кратки думи, за да не го объркаш.
Не питайте. Птицата си изпати по-зле.
О, Джини! Чакай само лондончани да те видят.
Обещайте да танцувате, докато ви се завие свят.
Видя ли ми обувките? Едва ходя! - Дай.
Докато свят ви се извие, чухте ли? Хайде, Нан!
Джини, хайде!
Момичета, не е време за игри. Каретите идват насам.
Джини, това е звездният ти час. Само един е, подходи сериозно.
Хайде, хайде! - Кончи...
Добре ли си?
Не го обикнах защото е лорд, нали, скъпа?
А сега сякаш дори не е мъж!
На кораба се качихме равни, но приближавайки се до дома си,
той се отдалечаваше от мен.
Толкова се радвам, че си тук.
Слушай, Нан...
Когато бебето се роди, ще бъдеш ли... - Ще бъда тук.
Нали? - Да, разбира се.
Хубаво. - Да.
Защото това е истинско бебе. - Да.
Как въобще се...
И ще прилича на мен. Какъв късмет за бебето.
В това е смисълът на децата. Само дано не прилича на тях.
Ами ако се държат с бебето по същия начин, по който се държат с мен?
Ще бъда до теб. Обещавам ти.
Наистина ли? - Да, разбира се.
О, Нан.
Значи момичетата трябва само да слязат по стълбите
и мъжете си избират някоя?
Да беше тук и Кончита. - Каква торта!
Бих отишла да я видя, но едва ходя.
Обувките много ми убиват.
Защо всички...
Кой е той? - Почетният гост, херцогът на Тинтажел.
Херцог? - Най-желаният ерген в Англия.
Нан!
Момичета, внимавайте по стъпалата.
Чух, че майката на херцога вече му е избрала невеста.
Ето я там. Джийн Хоупли.
А херцогът е примерен син.
Ето ги!
Изправи главата, Джини. Изпъни раменете.
Номер 14 си я бива.
Нан?
Били американки.
Шумни и вулгарни. Представи си колко пари имат.
Представи си ги по гръб с разтворени крака.
Представете си ги като човешки същества, нехаещи за мнението ви
и за това дали сте крал, или обикновен човек.
Нан Сейнт Джордж.
Прозорец, обеца, стълбище.
Простете, само плещя разни думи. - А, вие.
Омръзна ли ви вече?
Те са като добитък.
Доста сте сурова. Мисля, че всички са прекрасни.
Да, прекрасни са, но са и човешки същества, умни и забавни.
Как е майка ви?
Съболезнования.
Ще дойдете ли? - На драго сърце.
Ще танцуваме ли?
Не знам дали искам да я изям, или да се скрия в нея.
Вечерта ще е дълга. Ще има време и за двете.
Липсва ли ви?
Не само това.
Майките са незаменими.
Липсва ми светът, в който я имаше.
Всъщност ми липсва и баща ми, дори когато сме в една стая.
Какво беше това, за бога?
Хайде, танцувай.
Това е много лошо, нали? - По-лошо няма накъде.
Не бива да ви пускат нависоко.
Обеци, обувки... - За обецата не бях виновна.
Оттук нататък, ако стъпите дори на стол... - Какво ще направите?
Все някак ще трябва да ви спра, предполагам.
Анабел! - Видя ли? А уж не се интересуваше.
И снощи се държа така. Как да ме забележат мъжете, щом тя е тук?
Ето, сега те забелязват.
Толкова се старая! Уморих се, роклята ми стяга...
Нан дори не харесва нищо тук, смята, че лордовете и титлите им са глупост.
Глупост са. Кой би искал да...
Аз искам! Харесва ми! Исках да се запозная с някого.
Бихме толкова път, а ти предизвика суматоха, както винаги, и съсипа всичко!
Сестра ти се старае не по-малко от теб. - Тя изпусна обувка в тортата!
Защо винаги си на нейна страна и я защитаваш?
Знаеш ли изобщо защо?
Къде ти е гордостта?
Моята гордост ли, Вирджиния?
Ами тук е.
Точно тук.
Моята гордост сте ти и Нан, моите дъщери.
Съжалявам.
Не разбираш, Нан. - Какво?
Като в Ню Йорк е. Само причината да ни мразят е друга.
Трябва да ме забележат. - Забелязаха те.
Всички говореха... - Напреднах съвсем малко.
А ти пръскаш неотразим чар,
мислиш как да впечатлиш с думи и разни мъже ближат торта от пръстите ти.
Беше само един мъж! - Това не е шега, Нан.
Става въпрос за бъдещето ми. Важно е.
Мама винаги те защитава, за нея си по-важна от мен.
Когато се похваля, тя изтъква теб.
Не трябва да си предпочитана, защото не си й дъщеря!
Какво?
Не трябваше да го казвам. - Кое? Какво каза току-що?
Не, Нан. - Какво каза?
Не съм виновна, че го пазеха в тайна. Бях малко момиченце.
Знаеш какъв е татко. - Каква тайна?
Една от забежките на татко...
Мама искаше да избегне скандал.
Никой така и не узна.
Не трябваше да ти казвам. Съжалявам. Не казвай на мама, че съм се изпуснала.
Моля те. - Ето къде сте били.
Анабел, дойдохме чак дотук и ти наистина привличаш вниманието.
Г-ца Тествали любезно предложи още утре сутрин
само за една-две седмици... - Ще си лягаме рано, Нан.
Замъците, за които говорихме. Свежият морски въздух в Корнуол.
Лейди Хоупли каза, че Джийн те е чакала на бала.
Щом иска, да чака.
А ти какво искаш, Тио?
Да ме оставят на мира, докато срещна момиче, което не знае какво е херцог.
Не знам къде ще намериш такова същество.
Писна ми да ме преследват като диво животно.
Ще ида да се поразходя.
Нан?
Нан!
Говори ли с банката? - По-зле е, отколкото мислех.
Как мина с американката? - Да, срещнахме се...
Всичко се развива по план. - Значи ще ти трябва това.
Беше на майка ти.
За бога, английските жени раждат от поколения насам,
без да вдигат толкова шум.
Бебето излиза. - Добре.
Напъни силно. Браво на теб.
Не знаех, че има някого...
Стреснах ви.
Ако знаех, че има някого, щях...
Съжалявам. - Няма нищо.
Май не са моите.
Не. Ще ви бъдат...
Ще ви бъдат доста... - Теснички?
Да. - Така е.
Художник ли сте?
Рисувам. - Така ли?
Тъкмо гледах...
Тъкмо гледах светлината.
Не е ли просто...
Тук е идеално за рисуване, въпреки че не съм хващала четка.
Брегът превръща всички ни в художници. - Да, и не само брегът. Скалите също.
И замъкът. Виждали ли сте го отблизо?
Невероятен е.
Да, предполагам.
Та значи...
Аз трябва... - Да.
Аз съм Нан.
Тио.
Тио? - Да, Тио.
Може ли да погледна?
О, боже. Това е грешка.
Това е...
Птица.
Да... - Много е красива.
Ами прилича на...
...жаба. - Не.
Безнадеждна е, започнах отначало.
Или нещо такова.
Какво ли може да стане?
Простете, но доста рядко се случва
да разговарям толкова свободно с почти непознат човек.
Мислите ли? Според мен е по-лесно.
Бихме могли... Често идвам тук да рисувам или да плувам.
Не, за жалост се прибираме в Ню Йорк.
Е, много жалко.
Успех с вашите птици-жаби.
Благодаря.
Довиждане. - Довиждане.
Превод на субтитрите Живко Тодоров