‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫קדימה!‬
‫רואה? הכול הסתדר.‬
‫אני רוצה להיות אות!‬
‫- לעקוף בתור -‬
‫אוף, למה התור כל כך ארוך?‬
‫אוי, ממש לא.‬
‫היי! לסוף התור.‬
‫זבל!‬
‫אתה מריח, מקס? אתה מריח?‬
‫אתה מכיר את הכלל. מי שמריח, מסריח.‬
‫לא, את האוכל.‬
‫הו, כן!‬
‫זה הריח המתוק של הניסוי הראשון בדרט.‬
‫הצלעות האולטימטיביות.‬
‫בישול אטי במשך 100 שנים‬
‫על ידי שפים שהוטמע בתוכם דנ"א‬
‫של שף זועם ועצבני.‬
‫נראה שהוא קילל הרבה.‬
‫היי, לא לעקוף!‬
‫לעקוף בתור זה הכי עלוב שיש.‬
‫אם תתפוס אותי עוקף בתור, אל תדבר איתי עוד.‬
‫מה? לא! אנחנו מדברים על ידי דיבורים.‬
‫נכון.‬
‫אבל עקיפה בתור היא פשע‬ ‫כנגד חברה מתורבתת, מקס.‬
‫מי שעושה את זה צריך‬ ‫להיות מסולק, מרוחק, מוחרם!‬
‫כל עוקף הוא חיה!‬
‫בלי להעליב.‬
‫רק חצי ממני נעלב.‬
‫זה עד כדי כך חמור, מקס.‬
‫השתמשתי בזן שלך כנגדך,‬ ‫כדי להבהיר את הנקודה.‬
‫עקיפה בתור היא‬ ‫חסרת התחשבות, אנוכית, יהירה…‬
‫המטרה הושגה. הצלעות אותרו.‬
‫בפעם הבאה שמישהו יעקוף בתור,‬
‫אני אנזוף בו כהוגן.‬
‫מישהי עקפה אותך.‬
‫מעקף מטורף, בנאדם.‬
‫לא ניתן לך לעקוף אותנו.‬
‫אני צודק?‬
‫לא עקפתי.‬ ‫פורטל הזמן הביא אותי לכאן. יש לי משימה,‬
‫ולא תוכל לעצור אותי.‬
‫לא אוכל?‬
‫אבטחה! עוקפת בתור!‬
‫מישהי כאן עקפה בתור!‬
‫עוקפת בתור! התראת עוקפת בתור!‬
‫עכשיו הסתבכת.‬
‫רוקסן, קחי אותה מכאן.‬
‫לסוף התור!‬
‫מה?‬
‫לא!‬
‫לא הבנת. היא עקפה, אנחנו לא עשינו כלום.‬
‫זה לא מה שכתוב בדו"ח שלי.‬
‫- הפְרֵר את הסדק -‬
‫"הֵפְרֵר את הסדק."‬
‫היי, קשה לכתוב כשאת פוחדת מנייר.‬
‫זו הפרה מחפירה‬ ‫של זכויות הפנאי שלנו, רוקסן!‬
‫הכול באשמתך.‬
‫חיבלת במשימה שלי.‬
‫איזו משימה? המשימה לעקוף בתור?‬
‫אין לך מושג מה עשית.‬
‫אני מתקופה וממקום שבו מזון מעובד לא קיים.‬
‫עתיד עגום שבו צריך לבשל כל ארוחה מאפס.‬
‫בלי מזון מהיר,‬ ‫בלי ארוחות מחוממות במיקרוגל.‬
‫דמיינו מקום שבו אתם רוצים קערת קורנפלקס,‬
‫ואתם צריכים לגדל את הדגנים,‬ ‫לקטוף את הדגנים, לטחון את הדגנים.‬
‫זה מקום שבו נאגטס עוף‬
‫זה משהו שקראת עליו‬ ‫בפינות החשוכות של האינטרנט.‬
‫זה מקום שבו סבתא לא אופה לך עוגיות,‬
‫היא רק מספרת לך סיפורים עליהן.‬
‫לא, זה לא ייתכן.‬
‫במשך שנים חקרתי‬ ‫מה כדאי לאכול כשאחזור בזמן.‬
‫אבל בגללך המשימה שלי נפגעה.‬
‫נו, באמת. אף אחד לא יאמין לזה.‬
‫ואו! אז את מהעתיד?‬
‫ספרי לי עוד.‬
‫טוב, אם כבר הבאת כיסאות.‬
‫שמי אקו וזה ציפציף.‬
‫בעוד שלוש מאות שנים האוכל יהיה נוראי,‬
‫בגלל ניסוי בתקופה שלכם ע"י פרופסור טום-טם.‬
‫כן, בטח. המצאת את השם.‬
‫נכון, המצאתי אותו,‬ ‫אבל בגלל ששמו לא כתוב בספרי ההיסטוריה.‬
‫כולם מצונזרים. בכל אופן,‬
‫קראתי שהיום טועמים‬ ‫את הצלעות הטעימות בהיסטוריה.‬
‫ואו! שמעת את זה, ג'יימס?‬
‫כן, בעוד 300 שנים‬ ‫עדיין ידברו על הצלעות הטעימות האלו.‬
‫לכן היא ניסתה לעקוף‬ ‫ועכשיו אנחנו בסוף התור.‬
‫היי, בנאדם.‬ ‫אתה זה שהתחיל לצעוק ולחבוט בציוד מחנאות.‬
‫תניחי לנו, עוקפת בתור.‬
‫מקס ואני הולכים לאכול צלעות.‬
‫טוב, פשוט ניגש לתחילת התור‬ ‫ונתבע את מקומנו. אתה מוכן, מקס?‬
‫מקס?‬
‫תגידי לג'יימס שהבטחתי לו‬ ‫שלא אדבר איתו אם הוא יעקוף,‬
‫אז אני לא מדבר איתו.‬
‫למה זה כל כך קשה?‬
‫כבר חיכינו בתור,‬
‫אז טכנית אנחנו לא עוקפים.‬
‫אנחנו חוזרים.‬
‫היי, זוכרת אותנו? אוהל, תנין ענק מדבר.‬
‫יופי, תודה, בסדר.‬
‫נסה את זה ותמות, ילד הבצק.‬
‫בלי לעקוף.‬
‫אני רק חזרתי!‬
‫זה היה צפוי.‬
‫שוב עלית לנו בצלעות.‬
‫היי! לפחות אני לא שקרן.‬
‫מי משקר?‬
‫את, גברת "אני מהעתיד"!‬
‫זה נכון ולכן אני יודעת‬ ‫איך נחמוק מחברתי הוותיקה, רוקסן.‬
‫עכשיו את בטוח משקרת.‬
‫איך את מכירה את רוקסן‬ ‫אם הגעת מ-300 שנים בעתיד?‬
‫גם רוקסן נוסעת בזמן?‬ ‫-לא.‬
‫היא אבן שעדיין חיה בעוד 300 שנים,‬ ‫והיא אוהבת לשחק "אבן נייר ומספריים".‬
‫רוקסן לא אוהבת שום דבר,‬
‫מלבד אכיפת כללים נכונים‬ ‫נגד אנשים לא נכונים.‬
‫כן? תזמין אותה למשחק אנ"מ,‬ ‫אם אתה בטוח שאני טועה.‬
‫אני בטוח. ואת טועה. ואני אזמין.‬
‫היי, רוקסן.‬
‫רוצה לשחק באבן נייר ומספריים?‬
‫אם אנצח, תני לנו לחזור‬ ‫למקום החוקי שלנו בקדמת התור.‬
‫ואם את תנצחי, תעיפי אותנו מהאירוע.‬
‫בכיף. לא העפתי אותך מספיק היום.‬
‫אבן נייר ומספריים!‬
‫מספריים!‬ ‫-אבן!‬
‫פישלת!‬
‫טוב, כנראה שצדקתי ואתה ממש טיפש.‬
‫כן, ג'יימס. מה הבעיה שלך?‬
‫זו הייתה תוכנית טובה.‬
‫ידעתי שרוקסן ידעה שידעתי שנייר מכסה אבן,‬
‫אז ציפיתי שהיא תעבוד עליי‬ ‫ותעשה נייר שמכסה אבן,‬
‫לכן בחרתי במספריים שגוזרים נייר.‬
‫אתם לא מבינים,‬ ‫כי אני משחק שחמט בארבעה ממדים.‬
‫למרבה הצער,‬ ‫היא שיחקה אבן נייר ומספריים.‬
‫את אשמה כי עקפת אותנו,‬
‫ואז הצקת לנו עם שטויות של "אני מהעתיד".‬
‫היי, אם לא תרצה שאזהיר אותך‬ ‫עם ידע מהעתיד…‬
‫עוד לגבי פרופסור טום-טם?‬
‫לא.‬
‫שהשפים האנושיים שמבשלים לאט‬ ‫הם חייזרים שמפטמים אתכם כדי לאכול אתכם,‬
‫אז בסדר.‬
‫מפטמים אותנו כדי לאכול אותנו?‬
‫אני לא רוצה להיאכל ע"י חייזרים!‬
‫אולי ע"י גמל שלמה, אבל זה הגבול שלי.‬
‫לא, מקס. תישאר.‬
‫זה שקר כמו‬ ‫תאוריית קונספירציה וכובע מנייר כסף.‬
‫אין לי כובע מנייר כסף.‬
‫יש לי טכנולוגיה אמיתית‬ ‫שמונעת קריאת מחשבות.‬
‫ואני לא משקרת.‬
‫הצלעות נועדו לרכך אתכם מבפנים,‬
‫כדי שתהיו רכים כשהם יבשלו אתכם.‬
‫את מנסה להבהיל את מקס.‬
‫אתה בהכחשה ואתה מרחיק אותו מהאמת.‬
‫ואת זו שניסתה לעקוף בתור!‬
‫ובגללך העיפו אותנו מהתור!‬
‫כי את ניסית לעקוף אותנו!‬
‫אני לא יכול לשמוע את חברי הטוב,‬
‫ואת מישהי שאני בקושי מכיר‬ ‫אבל עשויה להיות חברה טובה,‬
‫צועקים בכעס עובדות זה לזה!‬
‫אפתור את זה אחת ולתמיד.‬
‫איך?‬
‫אתגנב לצד האחורי של מזנון האוכל.‬
‫אני אוכל צלעות או שחייזרים יאכלו אותי.‬
‫תגידו לגמל שלמה שהוא כבר לא הגבול שלי.‬
‫היי, לאן אתה חושב שאתה…‬
‫נייר!‬ ‫-תוריד את זה!‬
‫אני יוצא אחריו.‬
‫למה? כי אתה מאמין לי שהוא בסכנה?‬
‫לא, כי לא אוכל להוכיח שאת טועה מכאן.‬
‫אלא אם הוא עוקף ואז אעצור אותו.‬ ‫-נייר עוטף אבן!‬
‫חברים מתווכחים.‬
‫צלעות… מעודדות אותי.‬
‫הצלעות!‬ ‫-הצלעות!‬
‫תשמור לי!‬
‫רגע, מה אני עושה?‬
‫אם אוכל את הצלעות,‬ ‫אני לא טוב יותר מהעוקפים שבהם נזפתי.‬
‫לא אוכל להביט על עצמי במראה.‬
‫מי צריך מראות?‬
‫נערים צעירים, מה אתם עושים כאן?‬
‫מקס, זה השף הבריטי הזועם.‬
‫נראה שהסעודה שלנו מתחילה מוקדם.‬
‫כן, שף. תודה, שף.‬
‫רואה? חייזרים.‬
‫חייזרים!‬ ‫-חייזרים?‬
‫הם אמנם חרקים ענקיים ומדברים,‬ ‫זה לא אומר שהם מהחלל.‬
‫אני לא מאמין לזה.‬
‫ידעתי שלא באת לאכול צלעות‬ ‫בגלל שפרופסור טום-טם הרס את עתיד האוכל.‬
‫עדיין לא משקרת.‬
‫ובכן, פולשים… או שאומר, מתאבנים.‬
‫יש לכם את הכבוד‬ ‫להיות הראשונים שייאכלו על ידינו.‬
‫דריפפלונג, סמורגפלנק, תפסו אותם!‬
‫כן, שף. תודה, שף.‬
‫כל כך טעים.‬
‫מה את עושה?‬
‫אוכלת.‬
‫איך את מסוגלת לאכול עכשיו?‬
‫אנו עומדים להיטרף ע"י חרקים בריטים‬ ‫ויש מצב שהם חייזרים!‬
‫כי אני מהעתיד. אני יודעת מה יקרה.‬
‫נו, מה יקרה?‬
‫אתה תמות אם לא תודה שאני צודקת.‬
‫בחיים לא!‬
‫בסדר.‬
‫כן, שף. תודה, שף.‬
‫אתחיל ביצור הקטן והנפוח.‬
‫ג'יימס!‬
‫רגע, אבל אני לא רך.‬
‫בבקשה, תן לי לאכול צלעות.‬
‫אתה לא צריך צלעות.‬
‫אתה נראה כמו מרשמלו נפוח ורך.‬
‫טוב, בסדר, אקו. צדקת!‬
‫צדקת!‬
‫אחלה.‬
‫די כבר.‬
‫באתי הנה לאכול, בדיוק כמוך.‬
‫הייתי כאן.‬
‫כן, שף. תודה, שף.‬
‫זה עדיין לא מוכיח שהם חייזרים.‬
‫אנחנו לא מתים!‬
‫בדרך כלל אני לא נותן כיף‬ ‫למי שעוקפת בתור, אבל…‬
‫לא עקפתי בתור.‬
‫לא הייתי פה, אילולא‬ ‫פרופסור טום-טם הרס את האוכל לנצח.‬
‫טוב, בואו נאכל!‬
‫אסור לכם להיות כאן.‬
‫רגע אחד. אולי נשחק שוב באבן נייר ומספריים,‬
‫אבל הפעם, אם אנצח, נוכל לסיים את הארוחה?‬
‫אין בעיה.‬
‫אבן, נייר ומספריים!‬
‫ברצינות, מה הקטע שלך?‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬
‫נקניק!‬