Цей хлопець узагалі існував? Чи він теж фейк?
Мене можуть посадити.
Бачить Бог, намагались, оце щойно. Але факт є факт – ніхто не загинув.
Ніхто не загинув! Ніхто.
А ця Марґо зі своєю бандою за повного сприяння
ляльок, які в мене за спиною,
використовує брехню, щоб виправдати наступ на наші права.
Чистку нашої свободи. Ось де справжні злочинці.
НІХТО НЕ ЗАГИНУВ
Світло, тінь, світло.
Вдихніть, видихніть.
Осідлайте хвилю, нехай тече.
Дихаючи, відчувайте рух тіла.
Вдих. Видих. Вдих. Видих.
НЕВІДОМИЙ
Братан. Одягтися не хочеш?
Непогано ти там влаштувався.
У тебе є балкон?
Ванна в спальні?
На подушку поклали шоколадку?
По-твоєму, це смішно? Я посміховисько?
- Біллі. - Я ж допоміг.
Я передав ніж. Думав, ви мене підстрахуєте.
- Легше. - Ти знаєш, як це,
коли проти тебе цілий драний світ?
Послухай, ми не знали, що це зʼявиться в новинах.
Я тобі клянуся.
- Чесне слово, то не ми. - Для вас я дрібнота.
Це неправда. Як думаєш, чому я дзвоню?
- Заради тебе, Біллі. - Ні, ні, ні.
- Я тут для тебе. - Він викинув мої ліки.
Вони мені потрібні. Я спати не можу. Спина дико болить.
Я не можу заснути. Не можу... Передайте мені сюди ліки.
- Негайно! - Третій рухається.
- Для вас це... - Заходить у вежу.
...велика гра, але знаєш що?
З мене годі. Я виходжу з гри. А ви хоч показіться,
до дупи мені ваша брехлива угода!
Біллі, це я, Ден.
Слухай, нічого не змінилось. Угода в силі.
Бережи цей телефон, як зіницю ока.
Якщо захочеш поговорити, Джей-Пі завжди тут. Удень і вночі. Так?
Біллі, так? Скажи.
Так.
Увага на Космо, будь собою. Постарайся.
Розговори його.
Балачки про підривників, виробництво бомб...
Як я можу почути балачки, сидячи в цій коробці?
- Біллі, тримайся. - Я...
Він до тебе прийде.
- Чекай, там... хтось іде. - Це Кіран.
Твій друг Кіран, несе тобі сніданок.
Мабуть, гамбургер.
Ми поряд. За кілька секунд від тебе.
А якщо не зможеш дотягтися до телефона
і відчуватимеш небезпеку, дай нам знак.
- Знак? Який? - Стисни руку в кулак,
затули рота й тричі кашляни. Ану спробуй.
Ще раз.
Молодець. Знайди ті детонатори.
А ти будь уважний.
Йому потрібна тверда рука. Накази, а не чай і співчуття.
Чорт!
Знов сам з собою балакав?
Біллі.
КРИМІНАЛЬНЕ МИНУЛЕ
У нас була сварка.
Котра з них?
Продовжуйте.
Ну, мабуть, через те,
що Джейк переїжджає.
Інші проблеми теж є.
Наприклад, моя робота, про яку...
Не можна говорити.
Так, без занурення в деталі, я...
На мене розраховує багато людей.
- Ваша сімʼя розраховує на вас. - Розраховувала.
У минулому часі.
Ми шукаємо винних, тобто я шукаю.
А...
це сто процентів моя вина, тому вибач.
Ти так великодушно це кажеш.
Але насправді ти наче...
Спрощуєте свої справжні думки?
Так.
Ну це взагалі прекрасно...
Виявляється, це я спрощую.
Та ну. Це почалося вже давно.
Що це означає?
Коли стає непереливки, то мовчання
краще, ніж сварка, так? Ні.
- І... - Годі.
Почекай. Саме так ти...
Не заперечуй. Ти сама цього хотіла,
а тепер я такий-сякий.
Господи Ісусе.
То поговорімо про це.
Я перший, так? Добре. Вау.
Отже. Я...
Я вважаю, що ти його сприймала як належне. Джейкоба.
І чесно кажучи, він зʼїхав, бо порівняв наш дім
з батьковим, і в батька йому більше сподобалося.
Я його розумію. А ти ні?
Ти випромінюєш хаос.
Ти його крізь довбані стіни поширюєш,
а ми всі мусимо вдавати, наче нічого не сталося.
Не лайтеся.
Вибачте, так.
Добре. Ваша черга.
Любий, це мій син. Не твій – мій.
Так.
Але він перестав бути твоїм.
Що скажете рідним Рохана?
Ні протоколу розтину, ні фото.
ПОСІЯНО СУМНІВИ В «УБИВСТВІ» НА САФФОЛК-СКВЕР
Якась фейкова фотографія в газетах.
Він узагалі існував? Цей хлопець? Чи він теж фейк?
Мене можуть посадити.
Бачить Бог, намагались, оце щойно. Але факт є факт – ніхто не загинув.
Ніхто не загинув!
...ляльок, які в мене за спиною.
- Що з цими людьми? - Отож.
Це в усіх новинах. Белькочуть:
«Хіба ми знаємо? Може, в цьому щось є?»
- Отож. - І це «світло, тінь, світло». Скажи?
- Це як... - «Світанок мерців».
- Наче ми йому дали... - Йому дали довбаний мегафон.
Агов. Ви що, прогулюєте?
Кім, про ніж нічого не чути?
Я щойно дзвонив Вінні в лабораторію.
І що?
Та таке. Це справді знаряддя вбивства. На ножі є кров, але...
Але що?
Немає відбитків.
От срань собача.
Кілька часткових, ідентифікувати неможливо.
- Ми повернулися на початок? - На жаль.
Та все ж він був не зовсім Крихітка Тім.
Твій загиблий Рохаан.
Він був жахливим мерзотником.
Йому було 15.
Тюрбаноголові на демонстрації.
Семеро – в списку екстремістів.
- Ясно, Кім. - Кошмар.
- А тобі не треба десь бути? - Я просто кажу.
Ці люди вже 20 років підривають тут бомби,
виганяють ваших друзів звідусіль.
Яких наших друзів?
Лібералів, співчутливих, людей іншої орієнтації.
Ну аякже.
Він мітингував.
Дії мають наслідки.
- Он як? - Так.
Нізащо не здогадаєтеся, що мені розповів Ларрі на Гекні-Філдз.
І що ж розповів тобі Ларрі на Гекні-Філдз, Кім?
Схоже, Космо Томпсон не так уже й помиляється.
Та невже? А це як, Кім?
Те фото.
«Світло. Тінь. Світло».
Це таки підробка.
«Схоже».
Хтось із начальства чи що...
наказав це фото, ну,
- «обробити». - Ти реально недоумок,
- ти знаєш? - Джей-Пі.
Він помер у неї, б****, на руках.
Не плач, маленький.
Матуся поряд.
Козел.
Ми тут приречені?
Приречені?
Бляха.
- Вибач. Вибач. - Нічого.
Чорт.
- Ти забув... Через... - Ні.
Дякую.
Айві, алло.
Що стосується дезінформації, у нас дуже чіткі керівні принципи.
Не реагувати. Не взаємодіяти. Але що ти про це думаєш?
Чесно кажучи,
до біса керівні принципи.
Не можна затикати вуха. Ситуація вийшла з-під контролю.
Як тобі мама хлопця?
Зейнаб?
Я її бачила пʼять хвилин.
Майстриня манікюру.
- Дуже молода. - Сучасна? Контактна?
- Для чого? - Чи погодиться на пресконференцію?
- Це буде боляче. - Її біль – це головне.
Ми сміливо вийдемо, спростуємо брехню і покладемо край.
Але наївність теж ні до чого. Якщо ти вважаєш, що вона не витримає...
Слухай, так вийшло,
що вона їде сюди на брифінг у справі.
Потрібно тактовно до неї звернутися.
Я маю запропонувати їй пресконференцію?
Будь ласка.
Ви ж не хотіли, щоб я до них підходила.
Це в минулому.
Ти з нею поговориш?
Я не зроблю з тебе цапа-відбувайла, якщо ти про це...
Але ж ти не...
Якщо ми це робимо, то
я хочу залучити людину, яка їх підтримає.
Це моя подруга, юристка.
Я вже з нею працювала.
Вона говорить пенджабською.
Авжеж, не бачу причин відмовляти.
ПОЧАТКОВА ШКОЛА СВ. БЕАТРИСИ
Доброго ранку.
ОСЬ ФОТО З САМОЇ ПОДІЇ!
Сер. Сер.
Сер!
Сесілі, я тут. Не треба кричати.
Мері знудило на Абдула.
Абдуле!
Де ти?
Приведемо тебе до ладу.
ГОТЕЛЬ «KINGSGATE PLACE»
Далеко ви просунулись?
На 40 років.
Вибачте, коли не вдома, він нервується.
«Абу», все добре?
Ага, ага.
То що це буде?
Ми вас заздалегідь підготуємо.
А ще порепетируємо.
Де ви сядете. Що скажете.
Чаю?
«Абу», вони не будуть.
Те, що було на вшануванні памʼяті Рохана.
Заява, що він не загинув.
Це можливість покласти всьому цьому край.
Я вам не брехатиму. Ризик є.
Там будуть питання,
можливо, грубі чи настирливі.
Наприклад?
Питатимуть про вас, про Рохана.
- Наприклад? - Яка ви мати,
як ви його виховали.
Це просто
- образливо. - Я розумію.
Вибачте, це невігластво.
Ми розуміємо. Але вас оцінюватимуть. Аналізуватимуть.
Як же я втомилася.
Зейнаб, зрештою, вирішувати вам.
Це ваш вибір.
Але насправді ні.
Я його мама.
Якщо я його не захищатиму, то хто?
То це він? Кіран? Так?
Він зарізав Рохана? Це його ніж.
Або він його переховував. Для когось.
Так чи так, у нас проблема.
Цей Кіран думає: «Хто його взяв?
Хто забрав ніж з моєї шафки?»
Останній туди заходив Біллі.
І він знає, що Біллі сидить під замком у вежі. То що нам робити?
Триматися курсу.
Не робити нічого?
Я поінформував.
Чорт.
ПОЛІЦІЯ ЦЕНТРАЛЬНОГО ЛОНДОНА
Як вона?
Не могла заснути. Дзвонила мені о третій ночі.
І що сказала?
За кілька днів до загибелі Рохан викинув її одяг.
- Що? - Такі речі, які носять на вихід.
Топ з паєтками.
Це було тільки раз,
але він сказав, що вона не має до себе поваги.
Хто ще про це знає?
Ніхто.
Я не думаю, що він став радикалом.
Це був підліток, спалах емоцій.
Вона його народила в 16 років.
І що?
Я вирішила тебе попередити.
Вона якась розбурхана.
Гаразд. Я з нею поговорю.
Але, Джун, є ще одне.
Що?
Тільки не надавай цьому надмірної ваги.
Що таке, Соню?
Привіт.
Усе добре?
Знаєте, що мені сказали?
«Не всміхайтесь».
Це для того, щоб не було непорозуміння.
Це мені теж сказали.
Непорозуміння?
Я розгублена.
Ясно.
- Що? - Я знаю, в чому річ.
Хочете, щоб я це зняла?
- Ні. - Так, хочете.
- Ні, мені... - Знаєте що?
Я пішла. Нічого не буде.
- Стійте. - Я не можу, ясно?
- Я йду... - Зачекайте. Прошу, послухайте.
Окей? Усе буде добре.
Памʼятайте, чому ви тут.
Не заради мене чи когось іншого.
Ви тут заради нього.
Заради нього.
Що сталося?
Ви обидва задоволені?
- Так. Цілком. - Так-так.
Добре.
На знарядді вбивства, як ви знаєте,
не знайшли чітких відбитків.
Але вчора, після Кірана, я ще раз віддав ніж у лабораторію.
І що?
Перевірили контактну ДНК, ідентифікували частковий профіль
в основі руківʼя.
- То це він? Кіран? - Ні.
А хто ж тоді?
«Марко Рівеллі».
Хто такий Марко Рівеллі?
Колишній військовий. Королівські стрільці.
Кім, знайди його. Поговори з Шан.
Ідентифікуйте його, стежте. Він місцевий.
- Куди ходить, з ким бачиться. - Добре.
А ти копай його минуле.
Робота, контакти, звʼязки –
усе, що повʼязує цього типа з Космо чи його радикалами.
Само собою, я очікую, що ми збережемо це в таємниці.
Ми втрьох і Шан.
Доки не взнаємо більше. Я ж кажу: це частковий профіль.
Так, бос.
ВІДПОВІДНІСТЬ ДНК: 99,93 %
Добре. Чудово. Так.
Вибачте. Сережки заважають. Зняти?
Не треба. Все в порядку.
Добре.
Усе. Ви готові?
Зараз буде багато спалахів.
Проходьте сюди. Дякую.
ЗАЯВА ЗЕЙНАБ ХУССЕЙН ДЛЯ ПРЕСИ
ЛЮБЛЮ ВАС БУДЬТЕ СИЛЬНІ
МАТИ ВБИТОГО ПІДЛІТКА ГОВОРИТЬ ЗІ ЗМІ
Отже, Зейнаб зачитає коротку заяву.
Мене звати
Зейнаб Хуссейн.
Я прийшла повідомити вам факти.
У мене є син.
Його звати Мухаммад Рохан Хуссейн.
І 19 днів тому...
- Вона молодець. Визнаю. - ...його зарізали в цьому місті.
Ми відповімо на кілька запитань.
Так, Рейчел.
Рейчел Ештон.
Дуже співчуваю вашій утраті.
Але закономірне питання:
чому він був у товаристві радикалів? Екстремістів?
Він був підліток, як усі інші.
Мабуть, ви за ним сумуєте.
Я...
Так. У нього була чудова вдача.
Наш Ро завжди влаштовував нам розіграші,
усіх смішив.
Мами вже немає, але вона казала...
він помаленьку завойовує твоє серце.
Вона чудова. Піду я в іслам. До сраки все.
Крістін Тейлор.
У мережі зʼявився мем. «Ніхто не загинув».
Так. Я про це знаю.
Багато користувачів інтернету гадає,
що Рохан – вигаданий персонаж.
Заради всього святого.
Що ви скажете цим людям?
Можете не відповідати.
Що я скажу?
Я скажу: «Людино,
не сиди в інтернеті, в тебе мозок через дупу випадає».
Охрініти. Кос, ти це проковтнеш? Ні?
Справжнє. Справжнє. Справжнє.
Усе.
Чому вона смикає вухо?
Де?
Перед цим.
Ось.
Ану, ще раз.
Дивись.
Сука драна. Енді, ходімо.
Що мені робити?
Викопати його з могили голими руками?
Я його не вигадала.
Навіщо мені це? Навіщо вигадувати сина?
Енді, готуй усе.
Буде ефір.
Як я забороню людям поширювати брехню?
Стверджувати, що його не існувало!
Він існував.
Він мій син.
Дуже дякуємо. Так. Це все. Більше запитань не буде.
Енді, вмикаєш?
Так. Ти в ефірі.
Чистий телевізійний мінет.
«Як ви за ним сумуєте».
Вона сама себе виказала.
«Сер, правда, я молодчинка?»
Стопроцентні корпоративні медіабздури, призначені для того,
щоб незалежне раціональне мислення всохло
в мозку, спонсорованому американцями.
Ота грудка – навушник.
Отримує вказівки від можновладців.
Навіщо ця аматорська гра?
Чому цей режим такий схиблений на тому, щоб ми,
нащадки перших жителів цього колись славетного острова,
почувалися такими винуватими?
Годують нас цими слізними фейковими новинами,
в яких грають погані актриси з фальшивими цицьками.
Ніхто не загинув!
Ніхто не загинув.
105 ТИСЯЧ ПЕРЕГЛЯДІВ
Ніхто не загинув!
Уже рознесли по соцмережах.
І на перших сторінках новинних сайтів є.
Як таке могло статися?
Не знаю, Соню.
Що мені зробити?
Подзвонити Зейнаб?
Я не знаю.
Гаразд. Усе, мені пора.
Я могла цьому запобігти.
Щось сказати. Треба було запобігти.
Я тобі цього не казав,
але є добра новина.
Сер, це правда?
- Що правда? - Про аналіз крові на ножі.
У нас є підозрюваний?
Ми ж його затримаємо?
- Джун... - Якщо ми думаємо, що це він,
треба повідомити слідчому.
- Доказів недостатньо. - Якщо баритися...
- Профіль частковий. - Ми втрачаємо
- можливості експертизи. - Не досить.
- Це буде хибний крок. - Сер. Що ви задумали?
Якщо ми затримаємо цю людину за вбивство,
радикали Космо заляжуть на дно. Ми повернемося на початок.
Вибачте, а що повʼязує Рівеллі з нашими радикалами?
- Звʼязку немає. - Ніж. Ось сполучна ланка.
Ніж лежав у Кірановій шафці.
Послухай,
не час і не місце, розумієш?
Спочатку треба знайти детонатори,
а потім ми візьмемо... Ви візьмете
і заарештуєте цього Рівеллі. Даю тобі слово.
Ваше слово?
А тим часом брехня триває,
і ці довбані огидні тролі...
Послухай мене. Ми тут взаємодіємо з реальним світом.
Реальні бомби розривають реальну плоть.
Цей темний світ... Що ти думаєш?
Що ми мусимо негайно заарештувати цього чоловіка за вбивство твого малого?
- Він не мій малий. - І обвинуватити?
Настромити голову на палю?
Думаєш, ті клоуни будуть не проти?
- Звісно, ні. - Ні.
Бо істина – це старі гроші. Для них це не валюта.
Що вони роблять з фактами?
Заливають їх лайном,
і стає незрозуміло, стоять вони чи танцюють на стелі.
Ні, вибачте, ні. Це повна фігня.
- Це ти вибач. - Ми можемо захистити агента.
Скажемо, що доказ надав не він.
Скажемо, що це аналіз крові. Що був свідок.
- Ризиковано. - Сер, у нас угода!
Угода?
Джун, ти не бачила табличку на дверях, коли заходила?
Це розвідка. Запобігання.
Ми гасимо вогнища до того, як вони розгоряться.
Хлопець мертвий. Його не оживити.
Мені дуже прикро.
Але така реальність,
і я не віддам «Самфір» заради того, щоб тобі полегшало!
А якщо ніяких бомб немає?
І через вас Рівеллі вислизне? Бо ви не хотіли діяти.
Джун, та жінка була в хустці.
Що ти могла вдіяти? Зірвати з голови?
Підемо кудись?
Я побачила.
Думаєш, вона дивилася?
Джей-Пі, це фото.
Вівтарний служка – це назавжди.
Вона зараз у Рейкʼявіку, на три місяці.
Поїхала за якимсь обміном.
Не знаю, що воно таке. У нас важкий період.
Так. Знайомо.
А твій нічогенький.
«Мій»?
Лео?
Так. Я його пошукав.
- Вау. Курець і сталкер. - Та ну. Облиш.
Це комплімент, ясно?
Він такий. Іноді.
Коли не засипає мене претензіями.
Претензіями?
Ага. Бла, перенесення, бла, проблеми, бла, парасоціальність.
Язик підвішений.
- Так. - Я теж умію говорити.
Джей-Пі,
ти зі мною переспав, не сказавши й двох слів.
Якби це був Лео, ми б ще дві години
обговорювали доцільність статевого акту.
Він каже,
що я задоволена тільки тоді, коли розчарована.
Ти ідеальна.
Каже, я параноїчка.
Он як?
Що?
Може, й правильно робиш.
І що це значить?
Джей-Пі.
Памʼятаєш те фото?
Саффолк-сквер. «Світло, тінь, світло».
А якщо я тобі скажу, що воно фейкове?
Господи, та це ж Кім говорив.
Це його вигадки.
Памʼятаєш, там був чоловік,
у нього... на плечах сиділа дитина.
Так. І що?
Начальство вимагало фото для ЗМІ.
Треба було контролювати сюжет... і так далі.
Піар-відділ подивився, під тиском часу, і «зарубав».
Фото не допустили. «А що з ним не так?» – питає начальство.
І...
Ти ж знаєш, що таке відповідність.
Дитину на фото показувати не можна.
Могли заблурити обличчя, але це полювання на відьом.
І що вони роблять?
Його прибрали.
Дитину з батьком вирізали і вставили того типа.
Тобто Космо правий?
Чорт забирай. Це зробили ми.
Стривай, а як ти дізнався?
- Хто розказав? - А як ти думаєш?
Бос.
Чому ти не стежиш за Марко Рівеллі?
Я стежив. Стежу.
Я поїхав до нього додому. Машина стоїть. Його в квартирі немає.
І ось іще. Я пробив номери по базі.
Його засікли на виході з супермаркету годину тому.
Я з'їздив у той магазин підтвердити особу.
- Так. - Дивись.
КЛАСИЧНІ КУБИКИ ЛЬОДУ
- Марко. - Глянь, що він купив.
Бос, я помиляюсь?
Перекис водню, нітрогліцерин, хімічна реакція. Що робити?
Накрити льодом.
Знайшли того, хто зробить бомби.
До його дому – пʼять хвилин.
Сапери зараз перевіряють безпеку.
Невже нема вдома?
Нема. Світло не горить. І досі ні сліду.
Сапери дозволили, можна заходити.
Ясно.
Тікав поспіхом.
Кім.
Це наш. Але де він?
І де виробництво бомб?
Знайдіть його.
Салют.
Привіт.
Я трохи витратився в «Сальвіно».
Так?
Я думала, ми економимо.
Так, але я...
Я тобі дзвонив.
Знаю.
Я подумав: «Та біс із ним.
Не стримуйся,
коли готуєш вечерю-вибачення рівня "Дон Корлеоне"».
Так.
Я наговорив гидоти.
Пробач.
Я не хочу тебе втрачати.
Лео.
Що?
Мені треба в душ.
Так, аякже. Ти йди...
Але не затримуйся, бо я скоро запалю фламбе.
Жартую.
Чи ні?
Керіс?
Чорт забирай. Ну ти запустив себе.
Космо чекає в машині.
Одягайся.
Проїдемося.
Бос, Космо кудись їде з Біллі.
Добре, що він узяв з собою телефон.
Віддалений доступ настроїш? Щоб я їх чув.
Підключаю вас.
Трафік наче в нормі.
- Хвилин 15. - Прокляття.
Він кудись везе Біллі?
Не боїшся, що тебе зі мною побачать?
Чудова забава, скажи?
То що ти бачиш?
Бірем-роуд.
Ремонт телефонів.
Ледарі. Брудна кафеха.
Ні, малий.
Ти бачиш вторгнення.
Білих облич не видно.
Кебаб. Пакистанські страви.
Заклик до молитви арабською.
А там самі бородані з довбаними еспресо.
Їм на все насрати.
Їм подобається, що їх нагинає інша культура.
Ми, корінні, забули,
що були найвеличнішою державою в історії світу.
Сто років тому люди твого віку
правили країною завбільшки з Вельс.
Але ми відступили в приморське містечко і такі:
«Не соромтеся. Забирайте».
«Беріть наших жінок».
Навчають сприймати розмаїття.
Неявне упередження.
Ми вже не знаємо, як жити.
Так, на жаль. Це...
Зате можна посміятися.
Сміятися, плакати. Але й робити щось треба, Біллі.
Найджеле, проїдь тут ліворуч.
Сер, беремо його?
За допомогу втікачеві?
Ні.
Чекаємо.
Він не просто так ризикує.
Зупинися на розі.
Так, тут.
Опусти вікно.
- А що з ними? - Не зважай на них.
Отам, нагорі, я виріс.
Тоді ще всі дбали одне про одного.
Ніхто не замикав дверей.
Хочеш знати чому?
Сусіди були хороші.
Ні, Біллі.
Бо ми були англійці.
Він жив у будинку номер пʼять.
- Хто? - Леонард.
Лен. Людина-легенда.
Дозволяв мені в суботу помити його машину.
Відро з гайками, але він зробив їй тюнінг.
Як вони тобі? Трохи ретро, але симпатичні.
Так?
Мені їх Лен подарував.
Між нами був...
Між нами був особливий звʼязок.
Поміряй.
А якщо погну?
Та ну, надінь.
Ого. Ти ба, який.
- Ага. - Тобі до лиця.
Я й досі його бачу,
як він іде в той день,
у франтуватій куртці, застебнутій на блискавку до підборіддя.
Я дивився на нього з вікна, а він глянув на мене, і...
Помахав мені так,
наче знав, що вже не повернеться.
А що з ним сталося?
Пожежу було видно з собору Святого Павла.
Бомби з цвяхами.
Лен. Усі три точки.
Брік-лейн. Халяльні мʼясники.
І якийсь бар для голубих у Шордітчі.
Добре те, що голубці вже не ожили.
Ти нагадуєш мені його.
Я нагадую?
Так. Так.
Він перейшов до діла.
У мене таке передчуття, що ти теж перейдеш до діла.
Віддай окуляри.
Злодюжка.
Їдемо, Найдж.
Покажемо йому найкраще.
Рушають.
А який наш хід, бос?
Що нам робити?
Ми за ними.
Тут сходинка.
АЛЬФІ БʼЮКЕНЕН
ВИБУХІВКА
Детонатори.
Маємо сім.
З вантажівки випали.
Ніхто не знатиме, звідки прилетіло.
Що скажеш, Біллі?
Я все зроблю.
Що скажеш, те й зроблю.
Усім підрозділам: 30-футове судно відчалює від Воппінга.
Прямує на схід, до Баркінга й Тілбері.
На борту може бути вибухівка.
Наближатися дуже обережно.
САФФОЛК-СКВЕР: ЯК БУЛО НАСПРАВДІ
«НІ» ДЕРЖАВНОМУ ТЕРОРИЗМУ
Біллі.
Переклад субтитрів: Олена Любенко